6 
A. I*. Winslow. 
torde ätmu vara obevisligt samt utgör följaktligen tills 
vidare endast en hypothes. 
Såsom någonting mindre vanligt anför W. (pag. 54), 
hurusom fruktifikationsgrenarne hos Linncea äro rena sym- 
podier, och tillägger: ”Sådana förekomma dock, enligt hvad 
af F. W. C. Areschoug påvisats, åtminstone hos ännu en 
svensk växt, j Betula verrucosa Ehrh.” Ett dylikt förgre- 
ningssätt är emellertid, såsom äfven af mitt arbete fram¬ 
går, -långt ifrån ovanligt för dverggrenarne. Bland de af 
mig undersökta växterna hafva Primus Cerasus , Berberis 
vulgaris j ernte alla Pomacece samt af växter med mot¬ 
satta blad Cornus mascula och Acer plataniodes så be¬ 
skaffade dverggrenar. Ännu mindre ovanligt är ifråga¬ 
varande förgreningssätt hos sådana vedartade växter, hvil- 
kas fortplantningsgrenar, såsom hos Linncea , äro långgre¬ 
nar, så snart de nämligen afslutas med blommor. 
Några ord om de svenska arterna af sl. Armeria. 
Af A. P. Winslow. 
”Arterne i denne paa Former rige Slægt (Statice 
Armeria L.) trænge til en nöiere Undersögelse och skar¬ 
pere Begrændsning.” Lange, Dansk Flora. 
Af slägtet Armeria upptagas såsom tillhörande skan¬ 
dinaviska floran arterna elongata Koch och maritima Willd. 
för södra och mellersta delarne af vårt land, och sibirica 
Turcz. för yttersta norden. De två förstnämde torde vara 
bekanta (eller åtminstone anses så) för hvar och en, som 
botaniserat på Skånes eller Bohusläns kuster; men en 
annan fråga är, huruvida man rätt bestämt de insamlade 
exemplaren, hvilket åter beror på, om de karakterer, som 
angifvas för hvar och en af dessa arter, äro konstanta 
och bestämdt särskiljande. För mig hafva dessa tvänne 
arter alltid ansetts högst dubiösa; och jag vågar tro, att 
litet hvar skall erkänna, att den etikett, han fästat vid 
exemplaret, oftare varit gjord på måfå — beroende af ett 
