18 
Y. B. Wittrock. 
s. 20). — Stödjeblads-, förblads-, och de två brakte-paren 
alternera regelbundet med livarandra, på samma sätt som 
alla bladparen i den vegetativa regionen. 
Toppen af biaxeln utgöres, såsom redan blifvit nämndt, 
af en (hängande) blomma. Den’ utförliga beskrifningen 
på denna kommer att lemnas något längre fram. Nu må 
blott nämnas, att mellanleden mellan det öfversta brak- 
teparet och blomfodret (stamfruktämnet) är utvecklad — 
f ullt 1 mm. lång — under det att öfriga mellanleder i 
blomman äro alldeles outveklade. 
Af figuren 17, som visar utseendet af det fruktifika- 
tiva skottets florala del (60 gånger förstorad) vid slutet 
af första vegetationsperioden *), medan den ännu ligger 
helt och hället innesluten i vinterknoppen, ser man, att 
stampartierna vid denna tid äro mycket litet utvecklade 
i förhållande till bladen. Detta gäller i synnerhet om 
mellanleden mellan stödjebladen, s, och förbladen, /, hvil¬ 
ken är så godt som omärklig. De blad som äro relativt, 
mest utvecklade, äro de som tillhöra första brakteparet, 
b 1 . I detta stadium hafva de vanligen samma storlek som 
de som tillhöra det 2:dra brakteparet, b 2 , då deremot 
mellan de begge brakteparens blad, såsom fullvuxna, en 
mycket betydlig storleks skilnad förefinnes. Af sjelfva 
blommans blad hafva foderbladen, jo , hunnit betydligt 
längre i utveckling än kronblad, k, och ståndareblad, a. 
Beträffande naturen af inflorescensen hos Linnæa hafva 
olika meningar uttalats 2 ). Linné benämnde den en ”um¬ 
bella bifida ” 3 ). På samma sätt har den blifvit upp- 
*) De hårbildningar, som redan i detta stadium finnes på stöd¬ 
jebladen, foderbladen och den nedersta mellanleden, finnas ej åter- 
gifna på figuren. 
2 ) Af florister hafva de allra fleste underlåtit att i detta fall ut¬ 
tala någon mening, i det att de om blommornas anordning en¬ 
dast anfört, att blommorna sitta parvisa eller att grenarne (el. all¬ 
männa blomskaften) äro tvåblommiga, o. s. v. 
s ) Flora suecica, Ed. secund. sid. 220. 
