28 
Literatur-6f versigt. 
två slag, bast och ”mestom”, de förra tillhörande det mekaniska, de 
senare det vasala systemet. De mekaniska strängarne (bast och col- 
lenchym) kunna uppstå såväl ur cambium och grundväfnad, som ur 
dermatogen, mestomet deremot endast ur cambium och grundväfnad 
och de två strängsystemen visa således en homologi deruti, att de 
ofta äro sammansatta af genetiskt olika element, om än det område- 
hvarifrån bastet leder sin upprinnelse är af mera vexlande natur än 
samma område hos mestomet. Collenchym och kärl vidröras blott i 
förbigående; beträffande det förra omtalar förf., att i stängeln hos Al¬ 
lium ursinum uppstår det i epidermis och angående mestomknippena,. 
att de ofta bildas ur grundväfnaden. Som exempel härpå anföres 
strået hos Papyrus, der de strödda kärlknippena förbindas med hvar¬ 
andra af smärre i grundväfnaden uppstående kärlknippen, hvilka an¬ 
läggas långt efter det både de normala kärlknippena och lakunerna 
bildat sig. Bastet behandlar förf. deremot mycket utförligt. Han 
uppställer 3 hufvudformer deraf: isolerade strängar, förenadt mestom 
och sluten bastring. De isolerade strängarne, hvilka antingen anläg¬ 
gas i samma cambiumknippe, som ett mestom — men skiljas deri- 
frårr af ett senare i cambiet uppträdande secundärt parenchym (= 
Nägeli’s ”Epén”) — eller i egna sådana, kunna uppträda, än strödda 
i det inre af grundväfnaden, än i de subepidermöidala lagren och än 
i sjelfva epidermis. Detta senare, förut ej bekant, har förf. observerat 
hos Papyrus antiquorum, hos Cyperus vegetus och C. longus. Hos 
den förstnämnde finnas sådana bastknippen både i skärmbladen och 
i strået. I bladen uppstå de på så sätt, att en epidermiscell delar sig 
tangentialt, den öfre delen bildar secundära epidermisceller men den 
nedre ett bastknippe; i strået sålunda, att ett bastknippe (här är 
naturligtvis endast fråga om de periferiska) leder sitt ursprung från 
en eller tvenne epidermisceller jemte de närmast underliggande me- 
ristemcellerna d. v. s. samma lilla bastknippe består af celler, hvilka 
från morfologisk och utvecklingshistorisk synpunkt äro olikartade. 
Hos Cyperus vegetus, der ifrågavarande, bast förekommer i de svagt 
utbildade rotbladen, bildas det ur epidermisceller och närliggande 
meristemceller, hos Cyperus longus deremot endast af epidermisceller^ 
men af flera sådana (5—7), än förhållandet var hos Papyrus. N-n. 
Smärre notiser. 
, Lärda sällskaps sammanträden. 
Sällskapet pro fauna et flora fennica den 7 dec. Ord¬ 
föranden Prof. Lindberg lemnade åtskilliga upplysningar 
