94 
A. P. Winslow. 
livilka den sven- ska Rosalitteraturen ej lemnar alls nå¬ 
got besked eller på sin höjd en ganska otillfredsställande 
upplysning. 
Såsom bekant är, hafva Rosorna de senaste 20—30 
åren blifvit föremål för flera specialister, t. ex. Déséglise, 
Reuter, Grenier, Baker, Jordan, Dumortier, Crépin, Christ, 
m. fl. a. utländska botanister och i Sverige lektor Scheutz, 
och att under deras händer artantalet (och namngifvan- 
det) stigit i en, man kunde nästan säga, förfärande grad. 
Déséglise t. ex. upptar 1801 för Frankrike i 05 arter, me¬ 
dan Grenier och Godron 1848 har endast 23. Man kan 
vara frestad att utan vidare granskning förklara ett sådant 
tillvägagående icke för vetenskap, utan endast som farliga 
afvägar, hvilka leda till oreda i st. f. sann insigt; ett 
tillvägagående, som blott kan förklaras deraf, att man 
blott beskrifvit en mängd buskar och ej velat eller förmått 
inse, hvad värde de olika karakterer ega, som här i större 
mängd än något annat slägte hemtas från så många or¬ 
ganer. Ty svårigheten vid artbestämningen inom detta 
slägte ligger ingalunda deri, att man saknar särskiljande 
kännetecken, utan i rikedomen på sådana och att man ej 
insett, hvilka karakterer som äro af större vigt och hvilka 
af mindre, hvilka som äro väsendtliga och hvilka tillfäl¬ 
liga. De frågor, som jag föresatt mig att lösa vid släg- 
tet, hafva fördenskull varit följande: hvilka former (ar¬ 
ter?) hafva vi i Sverige (pro tempore i trakten af Göte¬ 
borg), som blifvit beskrifna af såväl svenska som utländ¬ 
ska botanister, och livad värde hafva de olika organernas 
karakterer (och såsom corollarium deraf, hvad värde 
hafva redan upptagna arter, äro de verkliga arter eller 
äro de blott varieteter, former af några eller flera 
verkliga arter). 
Svaret på förra frågan skall följa längre ner, på den 
senare nu genast, men i största korthet, ehuru jag med¬ 
ger, att denna fråga är, för ämnet af största vigt, enär 
ingen rhodolog kan, såsom sig bör, uppfatta slägtets for- 
