110 
S. Almquist. 
kerhet att anse som skärmblad. De stå nämligen till 
höger och venster i förhållande till hufvudaxeln, en ställ¬ 
ning, som de yttersta foderbladen hos dikotyler med väl 
utveckladt hylle aldrig hafva, så vidt förf. har sig bekant 
(de stå nämligen n. alltid utåt och inåt ifrån axeln räk- 
nadt.) Denna ställning hafva deremot de båda brakteer, 
hvilka hos dikotylerna normalt uppträda på blomskaf¬ 
ten, 1 ) och hvilka här enligt den vanliga tolkningen totalt 
skulle saknas. Då vidare ifrågavarande blad till form, 
färg, struktur och förrättningar skilja sig från de inre, 
verkliga foderbladen (hos Impatiens kronlika), ega de så¬ 
ledes alla de (visserligen högst relativa) karakterer, livarpå 
brakteer skiljas från foderblad. Att de sitta tätt under 
blomman, utgör naturligtvis ej något hinder för deras 
karakter af brakteer. Man jemtöre brakteerna hos släg- 
tet Helianthemum , hvilket, om vår tolkning är riktig, till 
blomdelarnas tal- och ställningsförhållanden fullkomligt 
öfverensstämmer med ifrågavarande växt. 
Att ståndar-knapparna skulle vara hopväxta, öfverens¬ 
stämmer näppeligen med verkliga förhållandet. Anda 
till sitt uppspringande äro de nämligen från hvarandra 
fullkomligt fria. Deremot är det riktigt, att de i upp- 
sprucket tillstånd äro något sammanhängande; livarpå 
detta beror, tilltror sig förf. ej att med någon säkerhet 
afgöra. 
Att strängarna äro ”upptill hopväxta,” är ej heller 
fullt exakt. Saken förhåller sig nämligen sålunda. Från 
midten af hvarje strängs baksida utgår ett litet fjällikt bi- 
liang; det är dessa, hvilka sammanväxa, bildande en till 
pistillen tätt åtsittande ring, för öfrigt äro strängarna 
alldeles fria. 
Alldeles oriktig är den uppgiften, att fruktens ela¬ 
stiskt uppspringande valvler ”längs midten bära en del 
*) Äfven om dessa felslagit, bevisas deras, om vi så få ut¬ 
trycka oss, typiska närvaro af fodrets ställningsförhållanden. 
