150 
V. B. Wittrock. 
det bladpar, som utgöres af skottets största (med fyra såg¬ 
tänder försedda) blad; och den starka vegetativa gren, 
som utgår ur det ena af det närmast öfre parets bladveck, 
(liksom äfven vinterknoppen i det motsatta bladvecket) 
vore att betrakta som en regressivt transformerad blom¬ 
gren. Att märka hos detta i så hög grad 
anomala skott är för öfrigt, att de båda 
stödjebladen, s, och s\ samt de båda för¬ 
bladen, / och /’, sinsemellan äro så olika, 
att det ena har ren högbladsnatur, under 
det att det andra nästan antagit utseende 
af ett vegetativt blad. De många afvi- 
kelserna hos ifrågavarande skott stå tvif- 
velsutan i samband dermed, att det emot 
all regel utbildats i toppen på en föryng- 
ringsgren. 
Beträffande de i hg. 33 och 34 afbildade skotten har 
jag ej lyckats med full visshet afgöra, huruvida den öf- 
versta af de tre blommorna sitter i toppen på sjelfva huf- 
vudaxeln (såsom det ser ut) eller om den i verkligheten 
sitter på en biaxel, hvars make fullständigt aborterat. I 
afseende på fig. 33 tror jag emellertid, att det senare 
alternativet har största sannolikheten för sig, under 
det att i fig. 34 det motsatta förhållandet torde ega 
rum 1 ). Under antagande häraf hade vi då här ett ex¬ 
empel på ett enkelt tvåsidigt knippe med toppblomma 
hos Linnæa. (Forts.). 
*) Vid den i fig. 34 afbildade blomställningen är föröfrigt att 
märka, att de begge nedre blombärande axlarnes nedersta mellan¬ 
led till hela sin längd sammanvuxit med hufvudaxeln, samt att 
ett öfre (stödje-) bladpar, förefintligt hos skottet afbildadt i fig. 
33, här saknas. De med / betecknade bladen äro nemligen blott 
de begge biaxlarnes förblad. 
