172 
F. \V. C. Areschoug. 
Hvad som vidage ådrager sig en synnerlig uppmärk¬ 
samhet är den mycket ovanliga formen och anordningen 
af cellerna i hårdbastet, hvartill dock en antydan före¬ 
kommer inom flere andra, måhända alla slägten bland 
Caprifoliaceerna (såväl inom grupperna Xylosteum och 
Caprifolium af slägtet Lonicera, som inom slägtena 
Weigelia och Diervilla). De sklerenkymatiska bastcel¬ 
lerna bilda nämligen en med högst få och oansenliga af- 
brott sammanhängande, nästan öfverallt af en enkel cell- 
rad bestående krets. Endast der och hvar kan en eller 
annan mindre bastcell vara inskjuten i hörnen mellan de 
större. Mest anmärkningsvärd är emellertid dessa cellers 
utomordentliga storlek och egendomliga form. På samma 
gång de hafva den för bastceller karakteristiska lång¬ 
sträckta formen äro de jemförelsevis ganska tunnväggiga, 
oaktadt de hafva förvedade membraner, och på tvärsnitt 
till den grad sträckta i synnerhet i radial riktning, att 
hvarje enskild cells dimension i denna riktning mången 
gång kan öfverträffa hela palissadparenkymets. I följd 
häraf få ifrågavarande celler i tvärsnitt nästan form af 
palissadceller. Äfven i tangential riktning är dessa cellers 
storlek så betydlig, att hvar och en af dem kan vara lika 
bred som 2—3 celler tillsamman i den närmast utanför 
befintliga kollenkymatiska väfnaden, oaktadt äfven dessa 
celler äro ganska bçtydligt utvecklade i tangential riktning. 
På hårdbastets insida finnes ett vekbast, hvars struktur 
ej företer några särskilt anmärkningsvärda förhållanden, 
såsom äfven är fallet med vedringen. Plvad denna senare 
beträffar, torde det ej böra lemnas oanmärkt, att stärkelse 
saknas i den samma. 
Om vi nu jemföra de nyss beskrifna väfnaderna med 
samma väfnader hos andra vedartade växter, så fram¬ 
ställa sig följande anmärkningsvärda strukturförhållanden. 
Hud väfnaden bildar ett jemförelsevis svagt skydd emot 
en låg temperatur, alldenstund ingen korkväfnad kommer 
till utveckling på årsskotten. Endast en ringa ersättning 
