Om stambygnaden hos Leycesteria formosa. 
175 
sklerenkymatiska bastet ej är främmande för en dylik 
uppgift, visar strukturen i knoppfjällen hos många träd. 
I mitt arbete öfver dessa organs anatomi har jag fäst 
uppmärksamheten på bygnaden af knoppfjällen hos Fa¬ 
gus, Quercus och vissa Populus-arter, i hvilkas knopp¬ 
fjäll dylikt bast utgör det öfvervägande anatomiska ele¬ 
mentet. 
Söka vi nu bringa alla dessa anatomiska egendom¬ 
ligheter i harmoni med denna växts biologiska förhållan¬ 
den, så synes oss öfverhudens och det yttre barkparen- 
kymets beskaffenhet stå i det närmaste samband med den 
ovanligt rikliga grenbildning, som mera öfverensstämmer 
med den hos örtartade växter. Från de primära års¬ 
skotten utväxa nämligen sekundära, och från dessa åter¬ 
igen ej sällan tillochmed tertiära grenar. En dylik för¬ 
grening af de primära årsskotten eger sällan och endast 
under vissa förhållanden rum hos andra vedar tade växter. 
Denna rikliga grenbildning förutsätter en utomordentlig 
produktion af bygnadsmaterial, som åstadkommes derige- 
nom, att ej blott bladen, utaif äfven de unga grenarne 
förvandlas till assimilationsorgan. Årsskottens yttre bark- 
parenkym ombildas för detta ändamål till en uteslutande 
assimilatorisk väfnad, ett palissadparenkym, och på samma 
gång uppträda talrika klyföppningar i öfverhuden. I sam¬ 
band härmed kommer äfven korkväfnad att saknas på 
årsskotten. 
Det har vidare blifvit anfördt, att denna växt kan 
fortsätta att vegetera långt in på senhösten och derunder 
uthärda ganska sträng nattfrost. I år t. ex. föll tempera¬ 
turen i Oktober månad under några nätter ända till — 4°, 
hvarigenom bladen af våra vanliga träd och buskar bort- 
fröso, men Leycesteria bibehöll sig och fortfor vid se¬ 
dan inträffande blidväder att hålla sig frisk och grön. 
Öfverhudens förut omtalade beskaffenhet j ernte närvaron 
af det kollenkymatisk hypodermat torde utan tvifvel utgöra 
ett tillräckligt skydd för det mot kölden föga ömtåliga 
