176 
F. W. C. Areschoug. 
palissaclparenkymet, som ofta lifven i öfvervintrande blad 
är på samma sätt skyddadt. Deremot är det mycket 
sannolikt, att det tunnväggiga saftfylda vekbastet ocli 
kambium äro mycket ömtåligare mot kölden än palissad- 
parenkymet. Det skydd, som dessa väfnader hafva i an¬ 
dra vedartade stammar, nämligen en korkväfnad samt ett 
kollenkymatiskt yttre barkparenkym, ersättes ingalunda 
af de ofvan anförda anordningar, livilka väl äro tillräck¬ 
liga till palissadparenkymets skydd. Genom det till ett 
kollenkym förvandlade inre barkparenkymet och det för 
sådant ändamål ombildade sklerenkymatiska bastet blifva 
emellertid de ömtåligare inre väfnaderna tillräckligt skyd¬ 
dade mot tillochmed ganska stränga nattfroster. 
Frånvaron af reservnäring i årsskottens vedlager tyc¬ 
kes å andra sidan utvisa, att dessa skott ej äro ämnade 
till att öfvervintra och att således de nyss beskrifna till 
skydd mot kölden afsedda anordningarne ej äro tillräck¬ 
liga mot en lägre vintertemperatur. 
Bark- och bastväfnaden i årsskottens nedersta, persi- 
sterande del hafva en något afvikande bygnad. Det yttre 
barkparenkymets celler hafva nämligen i tvärsnitt en 
oregelbunden och mera rundad form, hvarj ernte deras 
membraner äro tjockare samt svagt kollenkymatiska. 
Oaktadt äfven här ännu ej utvecklats någon korkväfnad 
blifver den yttre barkväfnaden i följd af membraner nas 
beskaffenhet mera härdig mot vinterkölden och kan till¬ 
lika bilda ett skydd för vekbastet och kambium. Det 
sklerenkymatiska bastets celler öfverensstämma derför 
mera med motsvarande celler i andra Caprifoliaceers stam¬ 
mar. Vekbastet och den kambiala väfnaden utgöres dess¬ 
utom af mer tjockväggiga samt mer kollenkymatiska ele¬ 
ment och äro sålunda bättre egnade till att motstå en 
lägre temperatur. Det förefaller mig ingalunda osanno¬ 
likt, att dessa väfnader ursprungligen hafva samma be¬ 
skaffenhet som i årsskottens öfre del, i synnerhet som 
klyföppningarne äro ganska talrika äfven på denna del 
