182 
O. Nordstedt. 
dessa s. k. ”tomma” celler har jag flere gånger sett klo¬ 
rofyll, men sparsamt. Sedan oogoniet genom en liknande 
tom cell afskilts från thallus (ett undantagsfall se tafl. 
2 tig. 1) omgifves hela innehållet i dess nedre del med 
en cellmembran, som på sidorna och oftast, men ej alltid 
äfven nedtill sluter sig tått till oogoniemembranen ; upp¬ 
till gränsar den omedelbart till protoplasman i oogoniets 
öfre del, ända till dess denna senare sammandrager sig 
till en befruktningskula. Denna antipodcell, som man 
skulle kunna kalla den, innehåller klorofyll och en hel 
mängd brunt pigment, men tyckes icke ha förmågan af 
° 
vidare utveckling. Åtminstone har den vid odling varit 
nästan den första del af växten, som dött, i synnerhet 
om sporen redan varit fullbildad. I oogoniets spets kan 
äfven en del af innehållet någon gång afskiljas genom 
en cellmembran (och icke endast afskiljas och utstötas ss. 
hos andra arter); hvilket dock kanske berott på någon 
sjuklig process, emedan membranen bredvid var violett- 
färgad och befruktning skulan ej bildad (tafl. 2 hg. 2). 
Någon skarpt markerad befruktningspor på den tunna 
oogoniemembranen har jag ej sett (utom kanske en gång); 
deremot synes membranen i oogoniets spets ofta förvand¬ 
lad i slem. Den mogna sporens innehåll är nästan hvitt 
med några stora bruna pigmentkroppar i närheten af 
ytan. På äldre herbarieexemplar är den tjocka flerlag- 
riga spormembranen ofta brunaktig, men på lefvande ex. 
har jag alltid sett den ofärgad. Oogonierna bildas van¬ 
ligen i toppen på en längre gren och först sedan oogoniet' 
är fullbildadt, utskjuter ofta strax nedom den tomma 
cellen en sidogren, som emellanåt tämligen snart i sin 
topp bildar ett nytt oogonium eller också utväxer till en 
hufvudgren, hvarigenom oogoniet snart tyckes sitta på en 
kortare sidogren. 
Förklaring öfver taflorna. 
Ofverallt betecknar a. anthericliecellen, ap. c. antipod- 
