IS 
allmänhet vida yppigare an i Sverges lägre trakter; rneii 
äfven på de flesta exemplar från sistnämnda trakter, har jag 
nästan alltid nedanför sista årets bladrosett funnit märken 
efter de föregående årens, hvilket redan förut är anmärkt 
så väl i Mert. och Kochs Deutschl. Fl. 4. p. 560, som ock 
af C. A. Meyer i Ledebours Flora Altaica 3. p. 82. I Hor- 
nemanns herbarium har jag sett talrika exemplar af Dr. au¬ 
rea Vahl, hvilka alla haft påtagligen mångårig rot; och 
denna art är äfven i den nyligen utgifna katalogen öfver 
Köpenhamns botaniska trädgård uppförd som mångårig. Stif¬ 
tet hos denna art är slutligen betydligen långt, nästan som 
hos Dr. aizoides. — Med anledning af hvad jag nu i kort¬ 
het anfört anser jag, att sektionerne Chryse dr ab aLeuco - 
draba och Holarges böra förenas till en enda, hvarjemte 
jag ock anser, att slägtet Eropkila bör återförenas med 
Draba och deraf bilda en egen sektion. Jag ville alltså 
föreslå det slägtet Draba indelades i följande sektioner: 
1. Aizopsis: Perennes; scapus nudus; folia rigida ciliata 
glabra; flores flavi. — Nulla scandinavica. 
2. Drabæa: Perennes; scapus nudus 1. caulis foliosus ; fo¬ 
lia mollia plus minus pilosa; flores flavi 1. albi. 
A. Siliculis ovalis 1. ovalibus. 
Z?, Siliculis lanceolalis I. oblongis. 
3. Drabella: Annuæ ; caules foliosi; folia ovata; petala in¬ 
tegra flava 1. alba. 
/ „ 
4. Erophila: Annuæ; scapus nudus; petala hipartita alba. 
I fråga om de Skandinaviska arternas geografiska utbred¬ 
ning mom och utom Skandinavien, torde det vara tillräckligt 
att här anföra, det endast få arter äro gemensamma för Skan¬ 
dinaviens och södra Europas fjellsträckningar, men att der- 
emot de flesta Skandinaviska arter återfinnas i nästan alla 
länder, som omgifva nordpolen. — De arter, som tillhöra 
sektionerna Drabella och Erophila, undfly hos oss helt och 
hållet fjälltrakterna och förekomma endast i de lägre land¬ 
skapen. Bland arterna af sektionen Drabæa , äro deremot 
