II 
studium ända tills sin död, som inträffade den 28 Decem^ 
ber 1838. 
Sommerfelt var lång till vexten, men af svag kroppsbygg¬ 
nad, så att det endast var hans utmärkta ordentlighet och 
måttlighet, i förening med en oafbruten nästan outtröttlig verk¬ 
samhet, som gjorde att hans helsa förblef god, ända tillslu¬ 
tet af 1827, då han hemsöktes af en ytterst sträng nervfe¬ 
ber, som i hög grad försvagade honom och hvars följder 
han aldrig fullkomligt kunde öfvervinna, så alt han ifrån den 
tiden knappast egde någon riktigt frisk dag. Isynnerhet för¬ 
svagades synnerverna, så att han under de sednare åren all¬ 
deles icke på något sätt kunde anstränga sina förut så skarpa 
ögon, hvarigenom han beröfvades nöjet att läsa, äfvensom 
alt undersöka sina favoriter, mossor och lafvar. Det största 
nöjet skänkte honom en trädgård, som han ej utan möda och 
s 
kostnad anlagt utanför sin utmärkt väl belägna prestgård; 
här, äfvensom i rummen, odlade han en ej obetydlig mängd 
blommor. — Ju mera man blef bekant med honom, desto 
intressantare fann man honom och desto mera älskade man 
honom. De dagar Utg. år 1837 tillbragle hos honom räknar 
han bland de intressantaste under denna i så många hänse¬ 
enden intressanta resa. Sommerfelt var på sin tid Norges 
utmärktaste och mest skarpsynte Botanist, hvilken så väl 
vetenskapen i allmänhet, som Norges Flora i synnerhet, har att 
tacka för många intressanta och vigtiga uptäckter. Han hade 
för afsigt att utarbeta en flora öfver Norge; en plan, hvars 
realiserande tillintetgjordes genom hans långvariga sjukdom. 
Han var en uplyst teolog, en samvetsgrann och nitisk reli-r 
gionslärare, en öm make och far. Han efterlemnade maka 
och 9 barn. 
Han var medlem af Vetenskaps-Akademien i Stockholm, 
Kongl. Norske Yidenskabers-Selskap i Trondhjem, den Phy- 
siographiska Forening i Kristiania, Fysiografiska Sällska¬ 
pet i Lund. 
Sommerfelts skrifter och afhandlingar äro, såvidt Utg. 
Känner, följande: 
