10 
J. M. Norman, 
Denne i al fald partielle fremhersken af inërke vegeta¬ 
tionsfarver i de kolde klimater er ligeså kjendelig hos laverne 
som hos blomsterplanterne. Arter af de forskjelligste grupper, 
som under det sydlige Frankriges og Italiens himmel optræder 
med en ganske lysebrun thallus, bliver ved Ishavets bredder 
næsten ukjendelige ved deres dunkle farver, og i Finmarken, 
ligesom på sydens alper og på vore hoifjelde, fremtræder 
for disse egne karakteristiske arter, som udmærker sig fra 
de nærmest beslægtede i mere tempererede klimater ved deres 
mörke og triste farver. Iblandt disse morkladne laver op¬ 
træder en del, indbyrdes ofte lidet beslægtede, næsten som 
en særegen væxtfysiognomisk gruppe inden lavernes pygmæiske 
verden. Betragter man dem ikke alt for nær og i al fald 
uden hjælp af loupen, ser det ud, som om substratet — og 
det undertiden i forholdsvis stor udstrækning — var over- 
trukken med et belæg af sod. Disse fuligines lichemsæ med 
deres ensformede sodfarvede skorpe og deres lidet eller slet 
ikke bemærkbare frugter har allerede tidligere leveret Fin¬ 
markens flora arterne: Biatorella conspurcans, Arthopyrenia 
nævoides og senest Staurothele pseudomyces. 
Den sidstnævnte lav afviger i thallus’s strukturforholde 
meget påfaldende fra de sædvanlige laver. Den har starkt 
brunt farvede hyphæ, og dens gonidier er indesluttede i brune 
netformet tegnede kapsler (goniocystce), hvis væv synes at 
være opstået ved en sammenvoxning af hyphöse elementer. 
Det var forat undgå opstillingen af en ny slægt, at denne 
forunderlige mellemting af en lav og en sop blef henfort til 
slægten Staurothele. Men efterat der nu senere og fornem¬ 
lig i sidste forår har lykkes at finde måske over et halvt 
snes mer eller mindre beslægtede former, bör Staurothele 
pseudomyces efter min opfatning ansees som repræsentant 
for en ny slægt: Moriola. Samtidig er der også funden et 
par indbyrdes beslægtede arter, som vel har noget tilfælleds 
med Moriolce, men dog fjærner sig så betydelig fra dem, at 
det har bevæget mig tilat opfore dem under en anden ny 
slægt, for hvem navnet Bifrontia er bleven benyttet. 
