Fuligines lichenosæ eller Moriolei. 
17 
de gronne gonidiehobe, turde måske være en art propaga- 
tionsorganer. — Cellerne, hvoraf peritheciet er dannet, ligner 
barkcellerne i nuclei tliallini, er rundagtige og brune som 
disse, men deres væg er noget mere fortykket. Hvor der 
forekommer længdeskillevægge i de midtere rum af den svagt 
fladtrykte spore, synes de at være lagte gjennem sporens 
længere tverdiameter eller oftere gjennem diagonalen mellem 
den længere og den kortere. Skillevæggene er altså stillede 
parallele med eller svagt skrånende mod sporens bredere 
flader. Derfor bliver disse længde vægge vanskelige at iattage, 
når sporen ligger i sin hvilende stilling med den ene bred¬ 
flade ned, den anden op, men bliver först tydelige, når spo¬ 
ren ved at rulles mellem glassene et oieblik står på kant 
med den ene smalflade opad, den anden ned, eller i en stilling 
midt mellem denne og den hvilende. 
6. Noriola æthalea Noem. 
Syn. Sptieconisca sp. Norm. in hb. 
Speciei præcedenti omni re sat similis præcipue differt: 1) 
gelatina intercellulari nucleorum sine ulla cærulescentia præ- 
cedente jodo rubente, 2) acervulis cellulosis propriis in thallo 
sparsis, irregularibus, vulgo longitudinaliter productis, quorum 
cellulæ saturatius brunneæ, corticalibus nuclei majores, cru¬ 
ciata divisione propagatæ, parenchyma submurale efficiunt. 
Hab. in insula Tromsö ad Salices, speciatim ad ramos 
juniores pilosos. 
Ligeså hyppig som den foregående fruktificerer, så sjeldent 
er det at finde apothecier hos denne næsten altid'sterile art. 
Derimod forekommer spermogonier ikke så sjeldent. De kjöd- 
farvede eller ganske farvelöse gonidier synes sparsommere 
end hos M. quasillaria, og træffes, ligesom hos de andre 
arter, fornemlig i ett bestemt senere udviklingsstadium af 
thailus. De enkelte gonidier, som sammensætter de regel¬ 
mæssige grönne gonidienöster, springer ikke så stærkt frem 
og er ikke indbyrdes afsnörede ved så skarpt indlöbende furer 
som hos den foregående. De af og til forekommende stivel- 
