44 
s. Berggren. 
D. aristatum varierar mindre, deremot uppträder D. 
longirostre mdd mycket vexlande utseende, antagande den 
förras mjukhet och brunaktigt gula färg, men dock igenkän- 
1ig på de yngre rottrådarnas färg, bladens glans, och mindre 
sågade kanter och rygg samt den ej tydligt framträdande 
gränsen mellan nerven, bladets tunna del och kanten. Tvär¬ 
snitt af bladen hos D. aristatum visa huruledes nervens 
tredubbla cell-lager omedelbart öfvergår uti bladskifvans enkla 
cell-lager samt huruledes uti den borstlika spetsen ända till 
15 rader papiller göra denna sågtandad, då deremot hos T), 
hngirostre nerven, som i centrum har tre cell-lager, åt si¬ 
dorna består af blott två dylika, och till följe af den relativt 
stora rymd dessa två cell-lager upptaga äfven i bladets 
smala del, framstår nerven mindre skarpt begränsad mot sjelfva 
bladskifvan. Af denna arts former från de skandinaviska 
lokalerna tillhöra de från Leingaröd, Höör och Nässjö den 
vanliga på torfbotten, helst vid trädrötter, i fasta tufvor vä¬ 
xande formen, de från Ringeboe i Gudbrandsdalen tillhöra 
en hög glesbladig form nästan utan sjelkludd, hvilken växer 
på klippor tillsammans med Vicramon longifolium, hvilken 
den till det yttre liknar. Motsvarande former till såväl dessa 
som följande finnas i mellersta Europa och på Alperna. Den 
vid Aalesund funna växer på fuktig, tidtals öfversvämmad 
jord och liknar antingen den förstnämnda eller är ännu vanli¬ 
gare nedtill svartbrun, har föga rotludd, mycket grofva och 
styfva stjelkar och liknar fullkomligt den engelska Campy- 
lojnis intermedius Wils., hvilken Milde förklarat vara endast 
en form af D. hngirostre, liksom äfven Campyhpus alpinus 
Sch. och Dicramim circinatum Wils. Man finner bland de 
norska formerna hvarjehanda öfverensstämmelser med dessa 
nämnda och det torde kunna ifrågasättas, huruvida icke Cam¬ 
pyhpus setifolius WiLs. från Irland äfven är en extrem form 
af samma Dier anod, hngirostre, framkallad af det fuktiga 
tempererade klimatet på Britanniens sydvestkuster. Det skulle 
blifva för vidlyftigt att här granska dessa arters karakterer; 
jag har, hufvudsakligen på grund deraf att flera bryologer 
