Smärre Notiser. 
93 
mien ansett sig kunna och böra återkomma till en tanke, som hon 
redan hyste när hon, år 1849, inbjöd den svenska nationen att resa 
en minnesvård öfver den då nyss hädangångne Berzelius, eller den 
att äfven resa en ärestod åt ”naturhistoriens fader”, hvilken tanke 
likväl då för tillfället måste lemnas å sido, emedan det icke ansågs 
möjligt att på en gång anskaffa medel till båda stoderna. Genom 
subskriptionslistor, som i dessa dagar komma att utleinnas, vill aka¬ 
demien uppfordra svenska folket att med förenade krafter åstadkomma, 
att en stod öfver Linné må till nämnda dag varda rest på någon offent¬ 
lig plats i Sveriges hufvudstad. Akademien tror sig så mycket mera 
kunna vara förvissad derom att hennes uppmaning skall med välvilja 
omfattas, då det här är fråga om att gifva en yttre bild åt en af 
nationens ädlaste och stoltaste minnen, samt att för samtid och efter- 
verld ådagalägga, huru svenska folket vet att uppskatta sina store män.” 
Prof. N. J. Anderssons föredrag i botanik hade hufvudsakligen 
till föremål vegetationen i de kalla regionerna i nordpolens närhet, 
dessas skaplynne och historia, hvilken senare växtgeografen Grisebach 
i ett nyligen utkommet arbete betraktar från nya synpunkter. — - - 
Man har antagit att Skandinaviens nuvarande flora är en åldrig qvar- 
lefva från den, som före istiden likformigt utbredde sig öfver polar- 
zonen och gifvit upphof åt den arktiska vegetationen. Mot denna 
åsigt invänder Grisebach, att om det verkligen fanns en tid, då vår 
planet egde de nuvarande polarländernas klimat, så kunde då för 
tiden träden ej fortlefva. Häremot anmärkte talaren, att Martins 
funnit, att de lerlager, som betäcka bottnen af torfmossarne på Jura 
och leda sitt ursprung från gletschernas söndermalningar, innehålla 
179 växtarter, af hvilka alla utom en tillhöra Skandinavien och 73 
äro ännu mera arktiska, samt att han häraf sluter, att klimatet un¬ 
der istiden ej varit stängare än det nu är i Lappland och derför ej 
nödvä;^ndigt förstört all vegetation och icke ens alla träd, eftersom 
lemningar der finnas af björk, rönn, gran och flere pilarter (jfr. dock 
referatet af Martins arbete i föregående N:r p. 64!. — Grisebach an¬ 
tager tillvaron af sjelfständiga vegetationscentra. — Talaren slutade 
med följande ord: ”Huru svaret än må utfalla på denna fråga, som 
är en af naturforskningens på dagordningen främsta och vigtigaste, 
säkert är, att iakttagelser sådana som de nu anförda öfver vegeta¬ 
tionens olikheter på jorden så väl sådan den nu visar sig som den 
förut varit lemna många bidrag till lösningen af den stora frågan 
om organismernas ursprung, likasom den allena breder ljus öfver or¬ 
sakerna till det närvarandes skiftande formrikedom, som helt visst 
ej är en de yttre förhållandenas lek, utan bunden vid eviga, oförän¬ 
derliga lagar.” (Ur Nya Dagligt Allehanda.) 
