142 
Literatur-öfversigt. 
henne omgifvande egendomligt byggda cellerna (slutcel¬ 
ler, Schliesszellen). Biceller kallar man åter några andra 
celler, som ofta uppträda och som stå i nära sammanhang 
med klyföppningens utveckling, och hela organet kan man 
då enligt Strasburger kalla klyföppningsapparat. Endast kärl- 
växternas klyföppningar komma i början att behandlas. För¬ 
hållandet mellan längd och bredd hos springan är olika hos 
olika växtfamiljer; än är springan bredt elliptisk- cirkelrund 
(t. ex. Orcliidecß ), än smalt elliptisk ända till aflång-rätvink- 
1ig (t. ex. Gramineæ). Höjden af de 2 vanligen halfmån- 
formiga slutcellerna är icke alltid lika i alla punkter i längd¬ 
riktningen; vår kännedom härom är dock tämligen bristfällig. 
Hos Restionaeece äro slutcellerna i midten af längdriktnin¬ 
gen på både yttre och inre sidan mer eller mindre starkt 
urringade. I tvärsnitt 'äro slutcellernas mot springan 
vända sidor oftast vågiga, så att springan i midten är 
trängst och utvidgar sig åter utåt och inåt för att slutligen 
på båda sidor ännu en gång blifva trängre. Utvidgningen 
på yttre sidan kallas förgård (Vorhof) och på inre bakgård 
(Hinterhof) samt motsvarande förträngningar förgårdsspringan 
och bakgårdsspringan, men den mellersta förträngningen en¬ 
dast springan (”spalte”). Hos en PotJiosart är förgården 
dubbel ; hos många Proteacece saknas bakgården och hos Co- 
niferæ och Cycadece m. fl. saknas både för- och bakgården. 
Dessa slutcellernas vågiga konturer bero dels på förtjocknin- 
gar af cellmembranen dels på formen af cellens lumen. I 
motsats till de vanliga epidermiscellerna hafva slutcellerna för 
det mesta synnerligen förtjockade väggar än på alla sidor 
af cellen, än blott på den ena eller andra sidan. Hos Clivia 
och Gasuarina framspringer en sådan förtjockning som en 
vall öfver epidermisytan. Hos Equisetum hafva de egentliga 
slutcellerna på sin öfre mot den öfverliggande bicellen stötande 
väggen helt egendomliga med kiselsyra starkt inkrusterade 
räinder, som sedda från ytan utstråla från en dylik parallelt 
med springan löpande rand. Ett liknande förhållande är äf- 
ven iakttaget hos en orchidé, Stellis pulchella. Substansen 
