168 
8. O. Lindberg. 
Jag har undersökt Anthoceros lævis från de flesta i Flo- 
ran uppgifna växtställen, men dervid städse funnit endast A. 
punctatus. De äro dock lätt åtskilda genom sporerna, ty A. 
lævis har gula, tätt och lågt finknottriga sådana, A. punc¬ 
tatus åter svarta och tätt långtaggiga. Den förra synes ej 
gå längre mot norden, än i Danmark. 
En annan mossa, hvilken jag besitter i min samling från 
ett dussin lokaler inom Skandinavien, men som vid noggrann 
undersökning befunnits vara från alla dessa växtställen orätt 
bestämd, är Orthotrichum patens. Alla mina finska och 
svenska, samt norska ex. tillhöra utan tvifvel O. alpestre, 
utom de från Stockholm, som utgöra en på sten växande 
form af O. stramineum. Ex. från Dalarön, Göteborg och 
Gotland har det dock ej ännu lyckats mig få se. 
Tortula inclinata är bestämdt ingen egen art, utan 
blott en form af T. tortuosa. Alla kännetecken som upp- 
gifvas skilja dem bägge åt äro synnerligen föränderliga, så 
väl hvad stam, som blad och frukt beträlfar. 
Jag måste tillstå min oförmåga att kunna skilja Am- 
hlystegium Kochii och curvipes såsom arter från A. tricho- 
podium; naturligast vore att uppställa de begge förre såsom 
varieteter af den sennare. Samma åtgärd borde vidtagas i 
afseende på A. JuraWkæ och fnmarJcicum, hvilka utan gräns 
öfvergå i A. serpens. Vi hafva redan långt förut alldeles 
tillräckligt många eländiga arter inom detta så svåra slägte. 
^ Om Rubus Idæus L., dess affiniteter och ur¬ 
sprungliga hemland. 
Af F. W. C. Akeschoug. 
Af alla de buskartade, i Europa förekommande arterna 
af detta mångformiga slägte tyckes JR. Idæus L. intaga den 
mest isolerade ställning. Alla de öfriga arterna inom denna 
grupp äro nämligen så nära förbundna med hvarandra genom 
mellanformer, att de kunna sägas bilda en sammanhängande 
