Om Rubus Idæus L., dess affiniteter oeh ursprungliga hemland. 
181 
ställen, utan förmodar att det är en form, som håller på 
att utbilda sig till art och som med hänsyn till bladen vi¬ 
sar en återgång till stamarten. Huru det härmed än må för¬ 
hålla sig, så tyckes denna varietet häntyda på, att R. Ideens 
härstammar från någon form med enkla blad, och dylika for¬ 
mer äro ej sällsynta hvarken i Japan eller Nordamerika. 
Att ifrågavarande art jemte R. 'strigosus och närstående 
former härstamma från någon helbladig, i nordöstra Asien 
ännu lefvande eller numera måhända derstädes utdöd art, 
beslägtad med de der ännu lefvande arterna, synes mig så¬ 
ledes mycket sannolikt. Enligt Maximowicz (Diagnoses breves 
pl. nov. Japoniæ & Mandshuriæ, in Bull. de TAkad. imp. des 
sc. de St. Pétersbourg T. XVII pag. 161) förekommer också 
R, Idœus L. ännu i Mandshuriet och Japan tillsammans med 
R. strigosus Michx., som af honom uppföres som en varietet 
af denna art. Men härifrån utbreder sig R. IdæusL. öfver 
hela norra Asien till Europa, under det R. strigosus Michx. 
går åt vester endast till Altai, men mot öster utbreder sig 
öfver norra delen af Nordamerika. 
Literatur-Öfversigt. 
JE. WvieSi Supplementum ad Hieracia Europæa ex¬ 
siccata. Upsala 1872. 
I detta tillägg äro följande former lemnade från de skan¬ 
dinaviska länderna. 
28 bis. Rïloseïla dichotoma n. sp. Gottlandia, Falhol¬ 
men ad Ahr, par Fleringe. Legit Ose. Westöö. — Eosuli- 
ferum, numquam stoloniferum, radice discreta perpendiculari. 
— 32. P. hyperhorea, v. Gotlandica. Gotl. — 72 bis. Hie- 
racium vietum characteribus H. ruipicolœ proximum, sed ha- 
])itu diversum, forte atypicum foliis radicalibus emarcidis. 
In Finmarkia haud raro. Legit J. Norman. — 74. R. palli¬ 
dum Biv. Finmark. — 80. II. saxifragum Er. Upsala. — 
82 b. H. Onosmoides Fr. Christiania. . 85 bis. II. into- 
