45 
Jag har i min afhandling anfört åtskilliga exempel på 
regnuppfångande växter, hos hvilka det sålunda upp¬ 
fångade vattnet genom särskilda ofvanjordiska anord¬ 
ningar (rännor, hårränder o. s. v.) ledes till roten i 
jorden t. ex. Myrtillus nigra *), om hvilken växt jag 
säger: ”Wegen der Stellung der Zweige und der Blät¬ 
ter läuft alles Wasser, das an den Blättern haften 
bleibt, allmählich von der Blattachsel längs den Rinnen 
der Zweige zum Hauptstamme und zur Erde hinab. 
Nachdem der Regen eine Weile gedauert, zeigt diese 
Pflanze besonders deutlich, wie ein Wassertropfen, der 
auf ein Blatt gelegt wird, von Zweig zu Zweig die 
Rinnen entlang zum Boden hinabgeht.” Vidare om¬ 
nämner jag (pag. 54) att liknande förhållanden före¬ 
finnas hos flere monokotyledoner, ja äfven hos Melam- 
pyrum pratense och sylvaticum (pag. 10), hos hvilka en 
del af det uppfångade regnet går till roten o. s. v. 
Stellaria media ansåg jag deremot iclce böra räknas till 
dylika växter, då jag fann, att hårränder saknas på de 
två nedersta internodierna och ett ledande till hufvud- 
roten sålunda icke medelst hårränder kommer i fråga. 
På grund af hvad jag ofvan anfört, nemligen att hos 
mera utvecklade individ rötter mycket ofta bildas just 
vid den tredje noden, under hvilken hårranden icke 
går, anser jag emellertid nu sannolikt, att äfven denna 
växt kan anföras såsom ett dylikt exempel. 
Dessutom vill jag här äfven fästa uppmärksamheten 
vid ett annat förhållande, hvilket jag i mitt arbete ej 
närmare berört. Låter man en färgad vattendroppe 
falla på ett blad, t. ex. af lind, hägg m. fl. växter, så 
kan man iakttaga huru det färgade vattnet med stor 
hastighet sprider sig längs bladnerverna på bladets 
öfre sida, ja hos flere växter äfven på undre sidan. 
Lätt är äfven att se, att vattnet dervid fortare drager 
o 
# ) Åberopas äfven af Kerner, som dessutom anför åtskilliga 
andra intressanta exempel. 
