5 
karakteriserar han sålunda: foliis pins minus profunde 
lacinia to-pinnatifidis, och för dess namn citeras bl. a. 
Wahlenberg ,, flora suecica pag. 622, hvarest man 
återfinner den vid Lesjöfors i Värmland funna, af 
Lundmark 1790 i Vet.-Akademiens handlingar beskrifna 
Betula pinnata. Då det nu om parvifolia , som är en 
af de 4 underformer, h vilka af R. blifvit inom pin- 
natißda-gTwp^en urskiljda, säges ”gesehen aus Schweden 
aus der Prowinz Wermeland” under det att ingen af 
de öfriga pinnatifida- formerna äro uppgifna för Sverige 
skulle man redan a priori vänta, att denna parvifolia 
och Wahlenbergs /i pinnatifida äro identiska. Men så 
är ingalunda fallet. En blick å fig. 7, tab. XVII uti 
hans monografi, hvarest ett blad af parvifolia finnes 
aftecknadt, säger genast, att dessa båda icke hafva 
något med hvarandra att göra. Wahlenbergs pinna¬ 
tifida finnes alls icke antydd annat än som citat för 
gruppnamnet, och hvad parvifolia beträffar, så äro in- 
skärningarne i bladkanten hos denna så obetydliga, 
att man ej gerna kan annat än förvåna sig öfver, 
att en sådan form blifvit inrangerad på detta ställe. 
För att om möjligt utreda hvad som legat till grund 
för R:s parvifolia . som trots sitt uppgifna svenska 
ursprung synes vara fullkomligt okänd för alla sven¬ 
ska florister, har jag genomgått såväl härvarande bo¬ 
taniska museums som Vetenskaps-Akademiens Älnus- 
samlingar, men utan att finna någon form, som skulle 
kunna anses identisk med den Regelska. Der emot an¬ 
träffade jag i prof. Th. M. Fries’ herbarium, som väl¬ 
villigt stälts till mitt förfogande, en småbladig form, sig¬ 
nerad pinnatifida och enligt hvad etiketten utvisade 
ursprungligen tagen i Värmland, och möjligt är, att R. 
med sin parvifolia åsyftat denna, ehuru jag icke anser 
det heller sannolikt, då betydande olikheter, såsom i 
bladform m. m., dem emellan förefinnas. 
Men äfven under förutsättning, att en förvexling 
här icke egt rum (något som väl icke är oantagligt) 
