64 
ocii de talrika sterila smågrenarna ; 4) perfoliata-typen, 
innefattande P. prcelonga och perfoliata, utmärkt ge¬ 
nom de tunna, omfattande bladen. 
Inom gr. Graminifoliœ kunna två serier urskiljas: 
1) hufvudserien, innefattande arterna P. obtusifolia , 
mucronata, pusilla ; *), rutila , samt 2) en biserie, med 
arterna P. zoster ce folia, acutifolia och trichoides , karak¬ 
teriserad genom endast en pistill i blomman (hos P. 
acutifolia sträcker sig reduktionen äfven till ståndarna 
som äro 2 med rudimentära bihang); frukten är i 
stället stor och egendomligt knölig. 
Inom gr. Ligulatce visa sig P. vaginata och fili¬ 
formis **) såsom samhörande genom bladens och ännu 
mer genom pistillens och fruktens beskaffenhet. P. 
- \ 
sig lucens och t. o. m. alpina, för hvilken den stundom misstages. 
Oafgjordt må lemnas, om den är specifikt skild, såsom Kihlman vill, 
eller en arktisk ras; i nordliga Sverige torde den helt och hållet er 
sätta graminea , åt söder blir den allt sällsyntare, liksom flere andra 
fjellväxter dock ymnigare åt vester. Skulle det visa sig, att P. grami¬ 
nea verkligen alldeles saknades i Lpl., så vinnes ett säkert bevis, att 
gr am ini'folia är Linnés graminea , såsom äfven af andra skäl synes 
troligt. Namnet graminea måste då gifvas åt denna f. och den van¬ 
ligen så kallade benämnas heterophyllai Schreb. Till graminea- 
området hör äfven Fries’ ursprungliga P. nigrescens ; sannolikt är den 
en biform till graminifolia. 
# ) P. gracilis Fr. anser jag som en var. af pusilla. Märkvär¬ 
digt är, att toppbladen vid full utbildning *få en flytande, rätt bred, 
skaftad skifva, ej olik bladen i en CallitricJie- rosett; af våra svenska 
graminifoliœ är det ingen annan som sålunda erbjuder en analogi 
med de flytande bladen hos de bredbladiga arterna. Märkvärdig är 
äfven dess sporadiska förekomst: den synes aldrig blifvit återfunnen på 
samma lokal. Så sällsynt torde den annars ej vara; i Stockholms¬ 
trakten är den funnen pä 5 skilda lokaler. 
**) Ett mellanled mellan dessa båda vid första ögonkastet så 
olika arter bildar P. juncifolia Kerner (= flabellatus Tiselius i Bot. 
Not. 1883, ej Bab.), dock stående P. filiformis vida närmare. Då i våra 
fjelltrakter (mest i Jämtland) en mycket storväxt ras af filiformis 
{= ß alpina Blytt) förekommer, ligger det nära till hands att anse 
juncifolia som en analog alp-ras af samma art, dock starkare diffe¬ 
rentierad. 
