65 
pectinata åter måste anses som typ för en annan un¬ 
dergrupp. 
Af de från hufvudgrupperna isolerade arterna P. 
densa, och crispa sluter sig den förra helt nära till 
P. per foliata inom första gruppen, men bildar ett slags 
öfvergång till de slidbärande arterna, derigenom att 
bladen hafva en otydligt utbildad slida; på en del blad 
sitter på gränsen mellan skifva och slida ett slags snärp. 
P. crispa åter visar otvifvelaktig slägtskap med å ena 
sidan P. alpina , å andra sidan P. obtusifolia , närmar 
sig äfven i åtskilligt till P. per foliata; den kan i visst 
fall betraktas som ett öfvergångsled mellan Plantagi- 
nifoliœ och Graminifoliœ , på samma gång den i flere 
hänseenden skiljer sig från båda. 
Hvad det fylogenetiska sammanhanget mellan 
grupperna beträffar, så torde det kunna anses säkert, 
att formerna med fri snärpslida äro den yngre typen, 
de med slida och snärp den äldre ; ett starkt bevis 
härför är, att hos de förra det första bladet på hvar 
gren har en tydlig slida med snärp. På samma sätt 
tror jag det vara temligen säkert, att de smalbladiga 
äro en äldre typ än de bredbladiga, att således for¬ 
merna med bestämdt dimorfa blad, de flytande breda, 
läder artade och långskaftade, representera potamoge- 
tonernas högsta och yngsta utvecklingstyp. Härför 
talar: dels att just dessa formers först framkommande 
blad alltid äro mycket smala, m. el. m. gräslika ; dels 
att de former inom de respektiva serierna, hvilka måste 
anses som förbindelselänkar med andra serier, äro 
med undantag af P. fluitans alla smalbladiga arter, 
så att äfven de bredbladiga serierna synas löpa till¬ 
sammans i riktning åt de smalbladiga formerna; slut¬ 
ligen att grannslägtena inom familjen äfvensom de 
mycket närslägtade Juncagineerna samtliga äro mycket 
smalbladiga former. 
Bland ofvan uppräknade arter äro ej upptagna 
P. nitens och decipiens , hvilka tvifvelsutan äro hybri- 
Hot. Not. 1889. 
5 
