67 
ma af Achillea Millefolium. — Jag har ej haft tillfälle 
undersöka vilda exemplar af denna art; men då hos 
R. glacialis kronbladen närmast öfver honingsgropen 
äro egendomligt fransade, ser det ut som om hos 
dessa båda äfven i annat afvikande arter fjällbildnin¬ 
garna vid honingsgropen skulle sitta öfver (— på ut¬ 
sidan af) denna. Hos de typiska ranunklerna är det 
som bekant den nedre (1. inre) kanten, som utväxt 
till ett gropen täckande fjäll, under det hos afd. Ba- 
trachium äfvensom R. sceleratus och åtminstone våra 
flesta fjällarter ( nivalis , pygmœus , Jiyperboreus) ingen¬ 
dera kanten är fjällikt utväxt, utan gropen är full¬ 
komligt öppen. Utan tvifvel är den sista typen den 
ursprungliga, hvarur de båda andra utvecklat sig. 
Hos Convallaria Polygonatum och multiflora träffas 
i pipens hålighet ingen honing. Deremot är riklig 
honingssaft för handen både i fruktämnets vägg och 
inuti pipens väfnad, mest i kalkbladens medelnerver; 
särskildt hos C. multiflora framkväller en duktig droppe 
honingssaft ur hvar och en af de 6 hufvudner verna, 
om man skär pipen tvärt af. Det vore värdt att un¬ 
dersöka, om ej denna honing tillgodogöres af nattfjä¬ 
rilar på samma sätt, som de såga sig in till honingen, 
som förvaras i sporrens vägg hos Orchis och Platanthera. 
Detta förhållande med honingen hos Convallaria- 
arter är af intresse såsom angifvande en enhetspunkt, 
hvarur man kan härleda de tre hufvudtyperna för 
honingsalstring hos Liliaceerna och deras samslägtin- 
gar: 1) på kalkbladens medelnerver till större eller 
mindre utsträckning ( Lilium , Fritillaria , Gagea etc.); 
2) i vecken mellan fruktbladen ( Allium , Ornithoyalum, 
Hyacinthus etc.); 3) i sporrens väfnad (en del Orchideer). 
Det synes sålunda ej omöjligt, att vi hos Convallaria 
se den ursprungliga typen för honingsalstring hos 
monokoty ledonerna. 
4. D:r H. Strömfelt, Om några för vetenskapen nya 
hafsalger från Skandinavien, (Publicerade i Notarisia 3 (1888)). 
