98 
vid Stockholms högskola, till hvilken plats Herr W. 
och jag uppträdde såsom sökande. De enhälligt ut¬ 
sedde sakkunnige hade der vid gifvit mig sitt förord, 
högskolestyrelsens idkare af biologiska vetenskaper af- 
gåfvo också sina röster till min förmån, då deremot 
den icke sakkunniga styrelsemajoriteten fälde utslaget 
till förmån för Herr W. För hvilka nu Herr W:s 
s. k. kritik egentligen varit ämnad, är ej så godt att 
veta, men • då hvar man nog väl känner, huru det 
plägar gå, när utredandet af en vetenskaplig fråga 
ställes i samband med en befordringsfråga, har jag 
redan här velat omnämna dessa förhållanden, emedan jag 
är öfvertygad om att den Willeska s. k. kritiken un¬ 
der denna belysning blir mera klar och lättfattlig, än 
hvad den såsom vetenskaplig kritik i sjelfva verket är. 
För att nu hastigt sätta oss in i denna s. k. 
kritik och se huru Herr W. åter gifvit innehållet i min 
afhandling och sedermera kriticerat detsamma, vända 
vi oss först till sid. 287. Han säger der: 77 Als ’be¬ 
sondere Anpassungen’ für die Absorption von Hegen¬ 
wasser nennt Lundström (1. c. s. 60) 
1) Einsenkungen.2) Haargebilde. 
3) Benetzbare Epidermis-Membranen. 77 Der¬ 
efter förklarar han på nästa sida, att hypotesen om 
de högre växternas tillpassning för regn och dagg 
nödvändigt måste stå eller falla med ifrågavarande 
absorption, samt längre ned på samma sida att den¬ 
samma bör äga samma betydelse för växten som den 
absorption, som sker genom roten. Konseqvensen af 
Herr W:s resonnemang är då följande: skall det kunna 
blifva tal om att de högre växternas ofvanjordiska 
delar på något sätt äro tillpassade för regn, så måste 
dessa tillpassningar afse att ersätta det vattenuppta¬ 
gande, som sker genom roten. Detta innebär åter, 
att det på växtens ofvanjordiska delar uppfångade, 
ledda, fasthållna eller i mindre qvantiteter absorberade 
vattnet icke alls äger någon betydelse för växten. 
