108 
liuru växterna förhålla sig der än på ett laboratorium, 
äfven om man på det sistnämda stället liar tillgång 
till krono-, termo- och hygrometrar. 
Andra lika vrängda framställningar finnas på 
samma sida i den s. k. kritiken. Då jag om 
några växter påstått, att deras sekret sannolikt äro 
hygroskopiska, hvilket herr W. nog icke vill förneka, 
utlägges detta af herr W. sålunda som skulle jag 
hafva påstått att innehållet i en cell med vattenförande 
väggar skulle' kunna förmå att condensera vatten ur 
den utanför denna cellvägg befintliga luften! 
På samma sida har herr W. äfven citerat en 
mening ur min afhandling (sid. 53) om Populus tre¬ 
mula och sätter dervid punkt der punkt icke står, 
samt utesluter de närmast följande raderna. Derefter 
citerar han en annan mening och uppgifver att jag 
anfört denna sistnämda såsom ”bevis” för innehållet i 
den först omnämda satsen. Men nu är det så, att 
denna sats står der just i sammanhang med den 
uteslutna meningen och utan anspråk att gälla som 
bevis. Jag säger här nämligen endast, att jag ej 
kan se något hinder, hvarför icke en sockerafsönd- 
ring skulle kunna stå i något sammanhang med 
det påfallande regnet, om gummi-, slem- och harzaf- 
söndringar kunna göra det, och det anförda exemplet 
visar, att det uppfångade regnet samlas och fasthålles 
just på det ställe, der sockerafsöndringen finnes. Men 
detta utlägges sedermera af herr W. sålunda: ”. . . L. 
glaubt, der Zucker habe in diesen Beziehungen die¬ 
selben physikalischen und chemischen (!) Eigenschaf¬ 
ten wie Gummi, Schleim und Harz.” Det är verkli¬ 
gen svårt att förstå hvad den s. k. kritiken här har 
att skaffa med hvad jag sagt om Populus tremula. 
Herr W:s intetsägande försök att bestämma den 
vattenmängd, som en sockerlösning ur fuktig luft kan 
upptaga, höra alls icke hit. Jag har icke , såsom herr 
"W. påstår, uppställt någon hypotes i den rigtningen, 
