122 
v 
De långskaftade glandlerna deremot hade en jem- 
förelsevis svagt utvecklad kutikula, väggar af ringa 
tjocklek samt olika stora skaftceller. Af dessa var den 
närmast epidermis belägna störst och cellerna aftogo der¬ 
efter i längd och vidd; den, som låg omedelbart under 
hufvudets celler, var betydligt mindre än den nedanför 
liggande. Vanligen voro hufvudets celler fyra, men 
glandler med två eller flercelligt hufvud förekommo 
ofta. Isynnerhet varierade de kortskaftade glandlerna 
i detta afseende, under det att de långskaftade nästan 
uteslutande hade hufvuden, som bestodo af fyra celler. 
De skaftade glandlerna hade en utbredning, nästan 
lika vidsträckt som de enkla håren; de funnos företrä¬ 
desvis på bladen, i synnerhet på dessas undre sida. De 
långskaftade glandlerna förekommo talrikast vid blad¬ 
basen, men funnos äfven blandade med de kortskaftade, 
hvilka åter företrädesvis voro grupperade omkring det 
tredje slaget af glandler d. v. s. kring de oskaftade. 
Dessa sistnämda, som först blifvit anmärkta hos slägtet 
Lathræa samt erhållit namnet sköldhår, voro belägna 
öfver bladnerverna, men voro ej strängt inskränkta till 
dessa platser. En sådan oskaftad glandel bestod af tre 
cellager. Det nederst liggande bildades af ett antal 
celler (4—8), af hvilka blott de yttersta nådde blad¬ 
ytan; detta cellager uppbar en större cell, som liknade 
en bikonvex lins, hvars öfre yta var mindre bugtig än 
den nedre. Denna cell, som motsvarade de förut om¬ 
talade glandlernas skaft, var till största delen insänkt 
i bladet, blott en ringa del höjde sig öfver bladytan. 
Ofvan denna cell låg ursprungligen endast en, som 
sedd på ytsnitt hade en oval form. Genom väggar i 
längdriktningen afdelades den sedermera i två till fyra 
sällan flere celler. 
Lathræa Squamaria L. 
Hos denna växt förekommo, som nämdt, sköldhår 
och tillsammans med dem funnos skaftade glandelhår. 
