124 
i allmänhet hos Rhinanthaceerna att finna öfver dessa 
sistnämda, men hos Lathrcea har jag lika litet som 
Scherffel kunnat finna några celler, särskildt egnade 
att förmedla kommunicationen mellan kärlen och gland- 
lerna. Ej heller hos de öfriga Rhinanthacéerna märkte 
jag dylika. Smådjur, som inträngt i bladhåligheterna, 
eller rester af sådana funnos ej hos de exemplar af 
Lathrcea, jag undersökt. 
I bladhåligheterna har man funnit kroppar af kol¬ 
syrad kalk, hvilka hafva blifvit ansedda att vara, om 
ej uteslutande, så åtminstone till en del afsondrings¬ 
produkter från glandlerna. Enligt Scherffel förmodar 
Krause att äfven hos de klorofyllförande Rhinantha- 
céerna en kalkafsondring eger rum, men att kalken 
omedelbart efter bildandet bortföres från växtens yta. 
Men ej ens bland de glandler, som sutto på jemförelse- 
vis skyddade ställen hos dessa, t. ex. de, som funnos 
på öfre epidermis vid de oskaftade bladens bas, märkte 
jag någon kalk, hvarför det väl är antagligt, att ingen 
kalkafsöndring försiggår hos dessa växter. 
Melampyrum pratense. L. 
Stammens bygnad öfverensstämde i hufvudsak med 
samma organs struktur hos Bhinanthus Crista-Gallig 
men skyddsslida saknades. I dess ställe uppträdde 
utanför leptomet grupper af segbast, h vars väggar voro 
tunnare och lumen större än hos det typiska. 
Enligt Hovelacque *) skall detta bast förekomma 
i grupper af tre till fyra celler; detta tycktes ock vara 
det vanligaste, men stundom träffade jag grupper, be¬ 
stående af långt flere celler och som dessutom lågo på 
endast korta afstånd från hvarandra, derigenom visande 
en tydlig benägenhet att sammansluta sig till en ring. 
Utanför dessa bastgrupper befann sig vanligen en stär¬ 
kelseslida. 
*) 1. c., p. 386. 
