127 
sia officinalis, som sådana jag omnämt hos JRhinanthus 
Crista Galli. Föröfrigt Jiknade den i allt denna sist- 
nämda växt. 
Pedicularis palustris L. 
Epidermiscellerna hos denna växt innehöllo kloro¬ 
fyll, dessutom hade färgämnet en större utbredning än 
hos föregående. 
En skyddsslida utanför leptomet fans, men förkork - 
ningen hos dess celler var svag. Oftast uppträdde blott 
de Casparyska punkterna; stundom blefvo äfven slidans 
radiala väggar helt och hållet förkorkade, men förkork- 
ningen tycktes aldrig utbreda sig öfver de tangentiala. 
De kortskaftade glandlerna, som förekommo ytterst 
sparsamt, visade ett från de motsvarande hårbildnin- 
garne hos förutbeskrifna arter afvikande utseende. De¬ 
ras väggar voro nämligen tunnare och deras hufvuden 
mera utdragna i längdriktningen. 
De långskaftade glande lhåren hade vanligen två- 
celliga hufvuden samt tunna väggar. 
Hos Pedicularis palustris funnos sköldhår, som stodo 
de först omnämnda mycket nära, men voro dem olika 
deruti, att den cell, som hvilade på det nedersta cell¬ 
lagret till stor del låg öfver bladytan samt deruti, att 
ofvan denna en cell fans, hvilken ej hade någon mot¬ 
svarighet hos dem. Grlandelns hufvud innehöll kon¬ 
stant två celler, hvilka med sina öfre och nedre delar 
veko något från hvarandra. Öfver det intercellulära 
rummet, befann sig ett hål i den glandeln beklädande 
kutikulan. Ett sådant hål har Scherffel äfven påvisat 
hos Lathræa Squamaria, men hos öfiiga Rhinanthacéer 
har jag ej lyckats iakttaga det. 
På bladens undersida märkte jag endast sådana 
glandler, anordnade på samma sätt som hos Euphrasia 
officinalis samt långskaftade glandelhår. 
Behåringen på stammen och dess grenar var ytterst 
svag; endast i närheten af bladens utgångspunkter fun¬ 
nos mera betydande hårsamlingar. 
