Om regmippf ångande växter. 
En antikritik 
af 
Axel N. Lundström. 
III. 
Eliuruväl hvad jag ofvan anfört är fullt tillräck¬ 
ligt för att visa, att den Willeska s. k. kritiken 
egentligen icke träffar mitt arbete, ja knappast nog 
hela frågan om växternas tillpassning för regn och 
dagg, vill jag dock lemna en liten belysning af hans 
Tl Physiologische Studien 11 under hvilket kapitel han redogör 
för några med Stellaria media , Melampyrum pratense , 
Fraxinus excelsior och Lobelia Erinus företagna försök 
och sedermera i hastigheten drager några tvärsäkra 
slutsatser. *) 
Ifrågavarande experiment har herr W. anställt 
på följande sätt. En lösning af litliiumchlorat har 
applicerats på någon del af de nämda växterna; efter 
någon tid har en annan närmare eller fjermare lig¬ 
gande del afskurits och försök anställts att på vanligt 
sätt spektroskopiskt påvisa lithium i denna afskurna 
*) Äfven denna del af Herr W:s uppsats utmärker sig för sam¬ 
ma nonchalanta och vrängda återgifvande af innehållet i min af¬ 
handling. Så t. ex. påstår Herr W. (sid. 310) att Kny undersökt de 
af Lundström uppräknade .... Leonurus Cardiaca , Ballota nigra , 
Fraxinus oxycarpa .... I min afhandling är o emellertid dessa 
växter icke alls omnämda. Uppgiften att Pfeffer i sin Pflanzen¬ 
physiologie ifrågasatt ett vattenupptagande genom ofvanjordiska de¬ 
lar hos Dipsacus Fullonum och D. laciniatus är äfvenledes oriktig. 
Pfeffer säger ej ett ord om dessa arter. Grundlös är äfven upp¬ 
giften att jag såsom särskilda organ för vattenupptagande beskrif- 
vit endast eller hufvudsakligen safthår med plasmafylda celler. 
Bot. A r otis. 1889. 11 
