182 
stundom inga fruktifikativa delar till utveckling. Så 
var förhållandet (i September månad) med Cynancham 
och Convolvulus arvensis , i kalkspringor i Hulterstads 
socken, der de uppträdde i småbladiga, sterila former 
med korta internodier. 
Slutligen bör anmärkas, att underjordiska delar, 
såväl rötter som rotstockar, hos alvarformerna i all¬ 
mänhet är o ovanligt kraftigt utvecklade och antagligen 
i många fall hysa riklig upplagsnäring. 
Al varens fanerogamflora sammansättes, dels och 
till största delen af sådana arter, som af naturen äro 
egnade att lefva under förhållanden, mer eller mindre 
likartade med de der befintliga, och hvilka sålunda 
kunnat utbreda sig på detta område utan att behöfva 
undergå några större förändringar vare sig i sitt yttre 
habitus eller i sin inre struktur, dels af sådana som 
ursprungligen äro lämpade för andra, gynsammare 
lokaler, och på hvilka derför de nya förhållandena 
inverkat i högre grad modifierande " så i den yttre 
formen som i den inre bygnaden. Yissa familjer äro, 
både hvad individ och artantal beträffar, jemförelsevis 
särdeles rikligt representerade på alvaren, så isynner¬ 
het familjerna Graminées och Papilionacece. Gräsen 
hafva också, bland annat genom formen och bygnaden 
hos sina blad, en stor motståndskraft gentemot ogyn- 
samma klimat, och Papilionacéerna synas till följd af 
sina i allmänhet smala småblad äfven ha lätt för att 
uthärda och lämpa sig efter förhållanden, der ett 
starkt transpirationsskydd måste spela en stor roll. 
Större buskar trifvas i allmänhet icke på alvaren, 
och de, som förekomma der, ha blifvit mer eller 
mindre dvärgartade. Isynnerhet märkas Juniperus 
communis , , Posa- arter, Crataegus , Prunus spinosa. Af 
dessa uthärdar Juniperus lättast ogynsamma förhållan¬ 
den och uppträder t. o. m. på de magraste ställena i 
midten af öns södra del; de öfriga synas hålla sig 
mer eller mindre i närheten af al var fältens utkanter. 
