192 
Finlands geologiska undersökning uppger från Pojo 
socken ett fynd på 35 fots djup i en lera, som efter 
beskrifningen tyckes vara postglacial, och i hvilken 
lemningar af säf anträffats. 
Detta är nu i det närmaste allt, hvad som hit¬ 
tills är kändt angående de spår af högre växter, som 
våra marina leror kunna hysa. Härtill är dock att 
lägga Cleves och äfven Juhlin-Dannfelts diatomacé- 
undersökningar af flere marina leror och brackvattens- 
gyttjor. Om 'dessa fynds växtgeografiska betydelse 
torde det dock tillsvidare kanske vara för tidigt att 
döma. 
Jag öfvergår nu till några egna undersökningar 
i detta hänseende, hvilka jag dock ännu ej afslutat. 
Af alla de fyndorter, som ofvan angifvits, var 
det naturligt, att då jag började mina iakttagelser, 
den vid Enköping mest lockade mig till ett närmare 
skärskådande. Pyndstället låg relativt högt öfver 
hafvet, h vadan man med kännedom om mellersta 
Sveriges utan tvifvel mycket långsamma höjning må¬ 
ste ge växtlemningarna derifrån en ganska respektabel 
ålder. Och de måste vara af så mycket större bety¬ 
delse, som vi här ha att göra med för Skandinaviens 
forntida och nuvarande vegetations utvecklingshistoria 
så vigtiga element som tallen, granen och eken. 
Vid ett besök i Enköping mot slutet af maj 
1888 återfann jag också efter åtskilligt sökande den 
Post-Erdmannska lokalen. Då nu denna på inemot 30 
år ej varit föremål för någon undersökning, kunde 
jag vänta mig att finna åtskilligt förändradt. Så var 
nog också förhållandet genom flere ras, för att ej tala 
om grustägter, som troligen undanröjt den del af leran, 
som på Erdmanns tid hyste de bästa växtlemningarne. 
Emellertid fann jag reda på sjelfva det växt- 
förande lerområdet på de ställen, der dess fragment 
framstucko ur grusgroparne, visserligen reducerade, 
men alldeles otvifvelaktigt in situ. 
