195 
Då enligt beskrifningen till bladet ” Upsala '? lem- 
ningar af Mytilus blifvit funna äfven i sjelfva gyttjan, 
och då — särskild t genom Nathorsts undersökningar *) 
— det är bekant, att gyttja ofta bar förmåga af att 
konservera blad och frukter, hade man ju här hopp om 
att finna lemningar af den vegetation, som klädde de 
punkter af Upland, hvilka stucko upp ur det haf, 
som sträckte sig åtminstone till den höjd, der denna 
Mytilus-förande gyttja nu ligger lagrad. Och denna 
höjd var ej obetydlig, på ett ställe mer än 38 meter. 
På senhösten 1888 besökte jag i sällskap med 
kand. E. Nyman denne mosse. Mossens öfre delar 
bestodo af en temligen starkt för multnad tor fart, som 
troligen står nära, hvad man i landtbrukslitteraturen 
brukar benämna ”grästorf”. Den var rik på temligen 
väl bibehållna trädfragment. I sin massa hyste den 
ett stubblager, som, efter hvad jag sjelf iakttog och 
fick höra af brukaren af den vid Rörken uppod¬ 
lade mossen, härledde från tall , gran , ek och al. 
Under denna torf låg på vexlande djup en gulbrun, 
lös massa, bestående af rotdelar, rhizomer och stjelkar 
af Phragmites communis Trin. och i denna massa en 
mängd väl bibehållna blad af Salices såsom S. pen- 
tandra L. m. fl. Denna egendomliga torfart, som jag 
föröfrigt på andra ställen i mellersta Sverige haft 
tillfälle att iakttaga af stor mägtighet och som jag 
vill benämna Phragmitestorf , hvilade på gyttja, som 
mot djupet utan gräns öfvergick i lera. Vi funno 
långt upp i denna gyttja epidermisdelar af Mytilus 
edulis , hvilka satte utom all fråga, att hufvudmassan 
af gyttjan är bildad i salt vatten. Tillsammans med 
dessa' lemningar efter blåmusslan funnos växtdelar, af 
hvilka jag dock ej lyckats identifiera mer än 
Betula verrucosa Ehrh. (hängefjäll). 
*) Jmfr. t. ex. A. G. Nathorst ”Om nya fyndorter för arktiska 
växtlemningar i Skåne” 1877. 
Bot. Notis. 1889. 
14 
