197 
skarpt tvifvelsmål, om en sådan landhöjning pågått 
under hela den postglaciala tiden, och om ej en gan¬ 
ska betydlig postglacial sänkning inträdt. Vi lemna 
detta tillsvidare oafgjordt; säkert är att alla de här 
ofvan angifna fyndorterna lyfts ofvan hafsytan under 
en jemn höjningsperiod, vare sig denna fortgått allt 
sedan istiden, eller om den inträdt efter en postglacial 
landsänkning. 
Som en följd häraf få vi för alla de ofvan an¬ 
gifna växternas invandring efter istiden i Skandina¬ 
viens och specielt i fyndortstrakternas flora såsom 
minimitid den tidpunkt, då det jemt sjunkande hafvet 
gick upp till åtminstone fyndortens nivå. 
Ledum palustre , Quercus Bobur , Popidus tremula , 
Salix aurita & caprea , Zostera marina , Pinus silvestris , 
Picea excelsa och Equisetum limosum ingingo i vege¬ 
tationen vid en hafsnivå i mellersta Sverige af 12,5 
m. ; Betida verrucosa och Phragmites communis vid en 
hafsnivå i samma trakter af omkring 36 m. 
I norra Sverige växte tall, gran och Betida alba , 
då hafvet stod 19 m. högre än nu. 
Fur, hassel , björk , cd och rönn växte vid Har¬ 
danger -fjorden vid en fordomtima nivå af Atlanten, 
som var 16,5 m. högre än den nuvarande. 
Nästan alla dessa former äro troligen mycket 
gamla i den skandinaviska floran, och vidare under¬ 
sökningar skola nog — till någon del är detta redan 
gjordt — framvisa ännu äldre fynd på skandinavisk 
jord. Ett minimi värde är dock mycket anmärknings- 
värdt. Granen fans i mellersta Sverige, då hafvet 
stod 12,5 m. högre, och i Norrland, då det i denna 
trakt stod 19 m. högre än nu. De sista årens un¬ 
dersökningar hafva gjort särdeles antagligt att ifråga¬ 
varande träd österifrån sent inkommit i vår flora. 
Granska gammal blir den dock som skandinavisk med¬ 
borgare genom dessa fynd och troligen skola ännu 
v 
