229 
företedde nemligen under sin utveckling vissa egen- 
domliglieter, som gåfvo densamma ännu större bety¬ 
delse och framförallt gjorde densamma fortjent af ett 
särskildt omnämnande. AViesner har uti sina omfat¬ 
tande undersökningar öfver de heliotropiska företeel¬ 
serna inom växtriket äfven sökt bestämma luftrötternas 
förhållande till ljuset *). Han har dervid kommit till 
det resultat, att flertalet af dessa organ ådagalägger 
en skarpt utpräglad negativ heliotropism under det 
ett mindre antal svagt böjer sig från ljuset och endast 
några få äro fullständigt neutrala med hänsyn till lju¬ 
set eller äro hvad AViesner kallar anelietropiska. Så 
vidt jag kunnat finna påverkas luftrötterna hos Aloe 
brevifolia i normalt tillstånd föga eller intet af de ljus¬ 
strålar, som från sidan träffade dem på den plats 
växten i fråga innehade; åtminstone var denna på¬ 
verkan af ljus ej af den styrka, att derigenom den 
positiva geotropismen på något i ögon fallande sätt 
rubbades eller upphäfdes. Tvärtom intogo de under 
inflytande af geotropismen och egen tyngd en vertikal 
ställning mot horisontalplanet. Skulle någon abviation 
kunna ifrågasättas skulle den snarast angifvit en 
böjning inåt rummet i öfverensstämmelse med den 
erfarenhet man i regel har om luftrötters förhållande 
i berörda hänseende. Hos det fascier ade luftrotsexem- 
plaret gjorde sig der emot härifrån och från allt hvad 
man i föreliggande fall skulle kunna vänta en egendom¬ 
lig afvikelse gällande. I stället för att växa i rigt- 
ning rakt nedåt eller att draga sig undan direkt 
verkande ljusstrålar vände sig den del af densamma, 
som tillplattats, mot ljuset. Och den vände sig mot 
ljuset icke blott i den mening, att den riktade bred¬ 
sidan mot de påfallande ljusstrålar ne, utan den böjde 
sig äfven med sin undre ända svagt uppåt på samma 
*) I. Wiesner, Die heliotr. Erschein, im Pflanzenreiche II, sid. 
76—79. 
