239 
ytterst sällan kortare, då de deremot — enligt min 
erfarenhet — hos artens macrocarpiska former alltid 
äro kortare än pseudocarpierna. Jag kallade denna 
underart *microcarpa. (Se ”Bidrag till kännedomen 
af Floran på Sveriges Sydvestkust, Gröteborg 
18 84,” pag. 5 0). 
Jag har i år egnat särskild uppmärksamhet åt 
denna C. muricata * microcarpa och funnit den på 
tre nya lokaler, nemligen på Stenshufvuds slutt¬ 
ning, vid Esperöd och i Krageholms skog. Dess 
karakteristiska, om C. teretiuscula påminnande habitus 
gör den alltid lätt igenkänd, om man får se den i 
fullmogen frukt. Pseudocarpierna äro nemligen då 
glänsande svarta, axfjällen hinnaktiga, grå! 
För att utreda, huruvida icke äfven de macro¬ 
carpiska formerna af arten kunde visa pseudocarpier 
af samma färg, har jag insamlat sådana. C. muricata 
typica synes i Ystads-trakten vara föga allmän, hvar- 
för det endast en gång lyckats mig att af den få 
mogna fruktgömmen; de voro emellertid bruna. 
C. muricata ß divulsa har i skugga fruktgöm- 
mena gula — bruna, på solbelysta platser deremot 
äro de i spetsen svartbruna men vid basen, der de 
täckas af axfjällen, gula. 
Jemte dessa har jag på ett ställe, Krage holm, 
iakttagit en form, som stämmer öfverens med y. 
Guestphalica Boenn. i Langes Flora. Den gör in¬ 
trycket af att vara en förtvinande skuggform och 
växte också på en plats, der den aldrig kan glädja 
sig åt sol eller fullt dagsljus. 
Agropyrum — Sedan länge förtrogen med våra 
strandformer af detta slägte, och förvissad att inga 
morfologiska karakterer räcka till för att åtskilja de 
än såsom arter än såsom underarter allmänt upptagna 
A. obtusiusculum Lge och A. acutum DC, har jag 
i afsigt att afgöra den ännu öppna frågan, om släg¬ 
te ts formrikedom beror på hybridisering eller variation, 
18 
Bot. Notis. 1889. 
