240 
y 
sökt att insamla deras olika former dels under blom¬ 
ningen dels vid den tid på året, då de kunde beräk¬ 
nas hafva mogen frukt. Enär frömjölet blott i ett 
af 24 undersökta fall bade 10 °/ (Tr. campestre Gr. 
& Godr., Malmö 1865 P. Olsson), men i alla de andra 
endast 1—7 °j n goda korn och då jag ej lyckats er¬ 
hålla en enda mogen eller halfmogen frukt på alla 
de — säkert hundratals — strån, der jag sökt sådana, 
anser jag ifrågavarande formers hybrida natur vara 
bevisad. Man torde visserligen invända, dels att dessa 
formers talrikhet blifver svår att ur nämnda synpunkt 
förklara, dels att de växa på lokaler, der endera eller 
båda af deras antagna föräldrar saknas. Hvad nu 
den första invändningen beträffar, vill jag påpeka, 
hvad E. Fries redan 1858 (Bot. Not. p. 129) an¬ 
märkte, då han rekommenderade slägtet hos Lunds 
botanister: 77 af de exemplar man på S. Sveriges strän¬ 
der insamlar, tillhöra minst. 50 ^ 100 A. repeyis samt 
49 ^ 100 A. acutum och den skall hafva god tur, som 
finner de öfriga, 77 hvilket yttrande synes mig vara 
riktigt, om man lånar l0 / 100 från A. repens och 
3 °/ 100 från A. acutum samt lägger dem till A. jun¬ 
ceum , så att denna art får 40 °/ 0 , repens 40 °' 0 , 
acutum 19 0 0 , obtusiusc. 1 °/ . Men — torde någon 
säga — äfven 19 °/ 0 är alltför stor freqvens för en 
hybrid! Deremot vill jag anföra dels, att procenten 
räknats efter strånas antal och ej efter rhizomens, 
dels att alla Ag ropy ra växa kol oni-vis bildande smärre 
eller större bestånd bland Psamma- och Elymus- tuf- 
vorna. Ett dylikt bestånd af A. repens eller A. jun¬ 
ceum växer tätt, emedan det förökar sig både vegetativt 
och genom frön, medan deremot hybriderna, hvilka 
nästan endast vegetativt fortplanta sig, växa glesare, 
hvaraf följer, att det på en yta af bestämd storlek 
finnes betydligt flera exemplar af arterna än af hy¬ 
briderna och att man, då man såsom oftast sker be¬ 
räknar lika antal exemplar af arterna och af hybri- 
