169 
namn har dock anciennitetsrätt och är ånyo upptaget af Le- 
dobour i F). Rossica, 
Melandrium delas af Pr. Fries i Mel. och Vahlbergella 
på grund af fröens olikhet; men det sednare slagtet synes 
nog svagt, att blifva så varaktigt som dylika namn förutsätta, 
isynnerhet som Mehmdr. trijlorum , t risle m. fl. nordliga 
arter ej utan största våld på naturen kunna skiljas från 
M. apetala och affine , hvilka sakna alla andra, t. o. ni. 
habituella skiljemärken, än de af fröet. Af samma grund 
skulle Spergula pentandra och arvensis kunna göras till 2 
slägten. Någon varaktigare minnesvård förtjenar otvifvel- 
aktigt den utmärkta vetenskapsman, som härmed blifvit 
i / . * 
ihågkommen, måhända nu mera ännu större Zoolog än bo¬ 
tanist. 
r ' ‘ .X * ' ✓ 
Saxifraga hypnoides ser jag af Schweitziska exemplar 
vara en helt annan än den finnmarkiska, som måste tillhöra 
S. ccespit. y repens W g. Fl. L. ehuru de uddspetsiga bladen 
icke nämnas. 
Silene gallica och anglica äro samtidiga och med föga 
skilnad samma art; som dock vår mest instämmer med den 
franska formen, hvars namn äfven är allmännare antaget, sy¬ 
nes dptla böra få företrädet. 
S. maritima har jag upptagit som art, hufvudsakligen 
på den i Norrige iakttagna characteren af petala coronata 
(med ett fritt fjäll vid kronskifvans bas). Men denna cha¬ 
racter är soni jag nu funnit vid Varberg ingalunda con¬ 
stant, wlan oblitervras corcnulan vanligen till ett par små 
knölar såsom på £. infula. Diagnosen beslår således endast 
i den 1 — få blommiga stjelken samt de smärre och tjockare 
bladen, sådan den förekommer på alla våra kuster, ända till 
Gefle. &. inflata * pelræa i Ex. Fl. är denna fjällösa form 
af <S\ maritima dit äfven otvifvelaktigl Sjöstrands ex. i H. 
N. fasc. 4, höra. 1 annat fall finnes ingen skilnad mellan 
<S. mari/, och inflata. 
/ 
Slellariæ glauca namn är förvillande, då en rent grön 
I 
