115 
Cochlearia arctica har jag skiljt på grund af de fåfröige 
skidorna, om denna character bekräftar sig. De hafva 
stundom skiljeväggen hålig och är då troligen Browns 
C. fenestrata . Arten kan för öfrigt knappt skiljas från (7. 
Ang lic a. 
Draba hirta . Den stora, från Dovre, ell. D . incano - 
hirta , har, såsom till alla delar mest utvecklad, blifvit antagen 
som hufvudform, ehuru flera skäl, t. ex. Solanders exemplar, 
göra det sannolikt, att D. rupestris är Linnés ursprungliga 
hirta . Ehuru dislineta ytterligheterna än synas, finnas så 
många former, svåra att bestämt hänföra till någondera, att 
det torde vara nog vågadt att af torra ^xeinplar statuera 2. 
coordinerade arter, så länge våra förnämsta fjällvextkännare 
Wahlenberg, Blytt och Læstadius ej erkänna dem. 
Arabis arenosa . Ex. från Dresden af Reichenbach fil. in¬ 
stämma noga med våra svenska från Strängnäs och Norr¬ 
köping. Från Pfaltz af Koch har jag både denna form och 
den starkt stjernhåriga. — Frön hos både den från Norrk. 
och Str. äro fullkomligt lika till form och storlek, nästan 
dubbelt större än hos A . thaliana , aflangt ovala, med en liten 
urnypning vid hilum, icke nästan fyrkantiga, som hos den 
sednare, hvarjémte de bestämt hafva kantliggande rotämne. 
Mindre mogna frön hafva en märklig hinnkant, som hos 
de fullmogna nästan försvinner — att Pr. Fries ännu skiljer 
A. arenosa och svecica kan endast förklaras deraf, att han 
icke sett rätt utvecklade ex. från Strängnäs. 
Barbarea arenata fl acidula , som jag vid Warberg haft 
tillfälle alt undersöka lefvande, har inga andra characterer, 
med hvilka den kan skiljas från arenata än den bittra sma¬ 
ken och mer uppräta skidor. Dessa äro icke längre än 
på nyssnämda, hvarföre denna, efter Fries Nov. (under 
arenata) angifna character, rättas till nästan uppräta. 
Hvad smaken angår, kan den väl betyda föga mera hos 
denna culturvext, än hos många andra; enl. Fries kan ju 
en vild Polygala efter localen vara både smaklös och gan¬ 
ska bäsk. 
