111 
mindre sällsynta^ eller de mest i ögonen fallande vexler- 
ne inom den beskrifna trakten, och derjemle för de sall- 
syntares ungefärliga mängd (ss. allm., temligen sällsynta, 
rar, o. s. v.j och utbredning (ställena hvar de förekom¬ 
ma). —' Man anger äfven nägra vissa, utmärktare loka¬ 
liteter och beskrifver derjemle någon gång vegetationen i 
sin helhet, genom anförandet af det antal vextarter man 
påträffat (ulan att likväl angifva hvilka, efter vanliga för¬ 
hållanden, brista), hvilka af många orsaker ej äro alla, 
som der vid olika tider anträffas, o. s. v. 
För den vid de vanliga vegetationsförhållanden vande 
botanisten, äro väl dessa skildringar tillräckliga alt gifva 
honom en ungefärlig bild af den beskrifne trakten; men 
att de äro alldeles otillräckliga, så vidt frågan är ora 
den botaniska kännedomen af trakten, derom torde hvar 
och en vara öfvertygad, som sökt för sig blifva bekant 
med en beskrifven trakts vegetation. Anför man derjemte 
i få drag de vexler, hvilka i allmänhet intaga skogarne, 
eller bekläda ängar, åkrar och betesfält eller bepryda 
lundarne, angsbackarne, bäckslränderne etc., och slutligen 
kommer man så långt, alt man kan efter dessa få drag 
jemföra den ena t. ex. skogiga traktens blomster med 
låglandets, — då har man fullgjort allt hvad billigtvis 
kan fordras af botanisten. 
Enligt min öfvertygelse har botanisten illa sett sig 
omkring i vextverlden pä det sätt han nu merendels 
fortgår i sina studier. Det har blifvit ett mode att nära 
uteslutande studera vextlifvets yttre former; och detta 
på ett sätt, som ändå icke ger detta studium någon 
högre och betydelsefullare syftning. Jag talar bär icke 
om dem, hvilka, till stor båtnad och fromma för veten¬ 
skapen, utreda och ordna de nära nog, åtminstone för 
begynnare, chaotiska vextgrupper och genera och genom 
nya karakterer, ett nytt bokstafsspråk, låta vexterne 
sjelfve oss förstå den klav, efter hvilken naturen tyckes 
hafva fördelt dem. Hvarje sålunda utredd länk i natu¬ 
rens kedja, är en nyanlaggd väg, på hvilken naturfor¬ 
skaren med jemna, ostörda steg kan framskrida. Man 
studerar de yttre vexlformerne nära nog endast för att 
nå äran upptäcka en ny art eller alt framdraga en sådan 
