217 
lan Klöfdala och Pauliström var första hälften ett sten- 
fält på båda sidor, med några få kolstrade Tallar, qvar— 
stoden efter en stor och vidsträckt, för några är sedan 
timad skogseld; den andra hälften af vägen utgjordes af 
löfskog, synnerligast Björk. I Pauliströms omgifningar träf¬ 
fades utom Viburnum, Lobelia, Ribes rubrum, Papaver 
Rhoeas, Silene noctiflora temligen ymnig, Orchis maculata 
med hvita blommor, alldeles gröna ofläckade blad samt 
sporre mycket kortare än fruktämnet och skärmbladen 
längre än blommorna, och Turritis — intet af värde. När¬ 
mare Okna växte Ribes rubrum, Valeriana samb, ej spar¬ 
samt, Turritis, Rubus cæsius (spridd öfverallt), Prunella 
floribus albis. 
Småland är i allt afseende ett både vildt och na¬ 
turskönt land. Det omvexlar på det mäst kontrasta sätt. 
Man träffar ömsom vilda bergiga skogar och vackra löf— 
rika lundar, vidsträckta, ödsliga ljunghedar och blom¬ 
strande ängar och deremellan klara sjöar och bäckar eller 
kärr, myror och mossar. Från de mest vilda och skrof- 
liga trakter kommer man oförmodadt till de vackraste 
utsigter och den mest leende natur. Allmänna bergarten 
är som man vet gneis eller granit och på fä ställen sand— 
stensbildningar. Jordmånen är hård och skarp med myc¬ 
ket kullerstenar, klappur och gneis med sand. I det 
inre af Småland äro höjderna mera långsluttande och jord— 
betäckta samt dälderna vidare med en och annan mindre 
slätt och der och hvar hedar. — Okna socken utgöres 
af tre mycket betydliga åsar, som sänka sig mot Kalmare 
län, der Emän börjar. Den sydligaste utgöres af det ut¬ 
märkta guldberget. Kyrkan ligger pä den nordligaste 
åsen, snart sagdt på den bögsta punkten i socknen, om- 
gifven af den herrligaste löfskog och frodiga ängar. Här¬ 
ifrån är ock utsigten mycket skön öfver de underliggande 
lundarne och dalarne, der en och annan bäck framrinner. 
Dessa slällen, och långt inåt Alsheda socken, äro såsom 
oaser i de annars ödsliga trakterna, och den sköna na¬ 
turen lofvade en rikare skörd af växter, än hvad andra 
ställen hade lemnat. 
Här var en ung skollärare C. Ad. Huffman, som un¬ 
der elt par tre somrar, mest pä egen hand, hade roat 
