225 
Notisernas utgifvande och äfven nu har detta på mitt 
ansvar; men de vänner jag vändt mig till bafva, ledsamt 
nog, icke låtit öfvertala sig, några af uppgifven brist på 
tid, andra af föreburen bristande förmåga, utan i stället, 
i motsatts till hvad jag önskat och finner vara billigt, 
samtligen förklarat, att de ansägo just mig ega den stör¬ 
sta skyldigheten att öfvertaga utgifvandet, da jag förut så 
länge, som ofvan nämndes, haft detta bestyr. Då redi¬ 
gerandet af Botaniska Notiser är ett ganska drygt onus, 
serdeles som det är förenadt med pekuniera uppoffringar, 
skulle jag, enligt mitt omdöme, genom deråt redan egnad 
tid och möda, rättvisligen kunna anses nu fullgjort, hvad 
på min lott bordt komma, heldst samma skäl för afslag, 
som ofvannämnde botaniska vänner föreburit, borde vara 
i lika hög grad gällande för mig, emedan de äro verk¬ 
liga; men dä ett längre disputerande om, hvilken skyl¬ 
digheten med rätta tillkommer, troligtvis skulle leda der- 
hän, att tiden förflyter, utan åsyftadt resultat, så har jag, 
ehuru med ärligt erkännande af min ringa förmåga, och 
under förhoppning att någon lämpligare utgifvare mätte 
för de följande åren framträda, beslutit att ombesörja 
Notisernas utgifvande under år 1852, efter i det när¬ 
maste samma plan som hittills. 
Jag tror mig icke behöfva upprepa, hvad vi alla 
veta, nemligen att Botaniska Notiser blifvit nästan oum¬ 
bärliga för oss yngre, eller erinra om den saknad, som 
gaf sig tillkänna, då Adjunkten Lindblom, Notisernas för¬ 
sta och mest nitiska utgifvare, år 1846, för inträffad, 
olycksbringande sjuklighet, nödgades upphöra med deras 
fortsättande. Likaledes känna vi säkerligen alla huru 
många upplysningar vi dagligen nödgas hemta ur Noti¬ 
sernas årgångar. De utgöra den Skandinaviska botanikens 
årsböcker, hvilkas upphörande skulle i hög grad både be¬ 
visa och bidraga till vetenskapens aftynande inom Skan¬ 
dinavien. Att utgifningen ständigt förorsakat ekonomisk 
förlust beror helt och hållet på landets ringa folknum— 
mer, ty antalet af botanisterna i proportion till de öfriga 
innevånarne i landet är ingalunda mindre än i det öfriga 
Europa, tvärtom större. Dock kan jag icke vid detta 
tillfälle underlåta att uppmana alla vänner af växtkunska- 
