26 
de tvenne, i knapprummen inneslutna pollenmassorna (polli- 
narierna) äro genom längre eller kortare skaft fastade. Be¬ 
traktar man detta rostellum närmare, finner man, att i bör¬ 
jan hela dess yta är täckt af en hel, sammanhängande hud, 
hvilken dock vid allra minsta beröring brister ’ på tvären efter 
en bestämd krok-linie, hvarigenom på jriidten af dess fram¬ 
kant en lätt nedböjbar flik uppstår. Härigenom blifva polli- 
nariernas fästepunkter synliga: de utgöras af mycket klibbiga 
kroppar (klibbskifvor) af ungefär ett hälfts äggs utseende 
(upptill plattade, nedtill mer eller mindre rundade), hvilka 
ligga så godt som alldeles fria, nedsänkta i en säcklik för- 
.djupning af rostellum (af botanisterna ofta kallad bursicida 
eller fovea)^ och som vid nedböjningen af den ofvannämnda 
fliken på rostelli framsida komma att blifva fullt synliga. 
, Inskjutes nu ett smalt föremål (en nål, spetsen af en 
blyertspenna eller dylikt) så, att det nedtränger genom den 
under rostellum belägna mynningen till den nektarförande 
sporren, så, om huden på rostellum ej förr är brusten, räm¬ 
nar denna ögonblickligt, den bildade fliken på dess framsida 
nedtryckes och det instuckna föremålet kommer i" beröring 
med pollinariernas klibbskifvor. Tillbakadrages nu föremålet, 
medföljer fastsittande vid detsamma det ena (eller begge) 
pollinariet. Detta pollinarium sitter i början nästan vinkel¬ 
rätt fästadt mot föremålet, men böjer sig snart rakt fram 
mot dettas spets, så att, om samma föremål införes i en 
annan blomma, det framåtböjda pollinariet måste komma i 
beröring med ett af den andra blommans klibbiga, under ro¬ 
stellum i sporrens mynning befintliga märken. Tänka vi oss 
nu, att det i blommorna instuckna föremålet är t. ex. den 
s. k. tungan hos en fjäril, så kunna vi inse, huru befruktnin¬ 
gen i sjelfva verket alltid tillgår; utair insekters tillhjelp är 
det absolut omöjligt, att pollinarierna kunna komma i berö¬ 
ring med märket. 
Sådant är i korthet (med uteslutande af åtskilliga min¬ 
dre vigtiga, ehuru ganska intressanta detaljer) sättet för pol¬ 
lens öfverflyttande till märket af våra Orc/m' arter. Ehuru- 
väl våra öfriga Orclddeœ (isynnerhet Anacamptis pyramidalis 
och Listera ovata) erbjuda många egendomliga nyancer i detta 
fenomen, skola vi dock motstå frestelsen att här beskrifva 
desamma ’), och blott med ett par ord omnämma förhållan- 
1) De, som önska taga en närmare kännedom härom hänvisa vi till 
original-källan eller ännu heldre till en tysk öfversättning deraf med af 
