90 
trande) formen växer på ouppodlad jord, torra backar o. s. v., 
den gror om hösten och blommar tidigt om våren; den rent 
ettåriga gror först om våren, mest bland vårsäd, och blom¬ 
mar först senare på sommaren eller hösten. Af det sterilare 
växtstället blir den förra vanligen förkrympt, den senare till 
alla delar frodigare, långsträcktare eller grenigare, till fär¬ 
gen höggrönare. Den förra, såsom växande på dess natur¬ 
liga växtställe, är egentligen artens typiska form, den se¬ 
nare en, fastän ouppsåtligt, uppdragen kulturform. Vi vilja 
här nedan framställa några exempel häruppå. 
På torra backar finner manen två-årig, förkrympt form 
af Scleranthus annuus^ som af mig beskrefs i Fl. scan, un¬ 
der namn af Seler, annuus biennis; den har sedermera upp¬ 
tagits som egen art af Reuter m. fl. Den skiljer sig så 
väl till utseendet, som genom sina korta stjelkleder, korta, 
tättsittande (subimbricata) blad samt bredare foderblad. När 
åter Scleranthus anmius växer bland vårsäd, gror den na¬ 
turligtvis först om våren, men blir af den bördigare lokalen 
frodigare, mycket grenig och utbredd, blommorna mera spridda 
och färgen höggrön. 
Ett fullkomligt likartadt förhållande eger rum med Ero- 
dium cicutarium. På torra fält i Skåne (f. ex. Lackalänge) 
fann jag af denna en tidig vårform, som säkert öfvervintrat, 
med ganska kort stjelk (suhacaule)^ mindre inskurna blad, 
men med något större blommor. Ehuru denna form skiljes 
som art af Jordan, är det intet tvifvel, att den blott är 
en två-årig form af den vanligen frodiga, utsträckta, hög¬ 
gröna ett-åriga formen, som växer bland vårsäd. 
Ett fullkomligt motstycke till ofvananförda erbjuda Filago 
montana och F. arvensis L. Den förra växer på torra bac¬ 
kar, är mindre, förkrympt, vanligen enkel och blommorna 
hopgyttrade; den senare växer på åkrar, blir frodigare, myc¬ 
ket grenig (‘'‘'paniculata''^ L). Märkvärdigt är likväl, att 
jag i medlersta Sverige, der Filago montana är så ymnig 
på torra backar, aldrig funnit den växande på åkrar, då 
deremot den förra saknas på Skånska slätten, der Filago 
arvensis är allmän. 
