135 
Efter dessa i korthet förutskickade anmärkningar — ty 
till någon framställning af de allmänna reflexioner, hvartill 
studiet af Salices föranleder, kan ej här plats medgifvas — 
öfvergår jag till framställning af hufvudformerna, hvarvid jag 
flygtigt också skall antyda det samband med utom vårt land 
förekommande former, som de derinom inhemska hafva. För 
synonymer, formvexling^ geografisk utbredning o. s. v. skall 
på ett annat ställe utförligare redogöras. 
A. Salices pleiandræ. 
Hängen (åtminstone 9) bladige; blomfjäll ljusa, 
enfärgade, tunna, vanligast snart affallande;glan- 
del (åtminstone hos cf) dubbel, i honblomman nå¬ 
gongång skållik; ståndare (oftast) 3—8; frukt¬ 
ämnen ofta långskafta de, nästan utan undantag 
glatta, med intet eller särdeles kort skift och nä¬ 
stan hela märken. — Amerinœ Fr. — Ghloriteæ Kern. 
Till denna afdelning höra, utom nedanstående, 1) de 
ostindiska arterna med S. tetrasperma Roxb. till centrum, 
2) de orientaliska med S. acmophylla Boiss., S. persica 
Boiss, etc., 3) de Nord-Afrikanska (S. Safsaf Forsk.) och 
Syd-Afrikanska (S. capensis Thnbg.) samt slutligen 4) de 
Syd-Amerikanska (S. Humholdtiana Kth. m. fl.). Ehuru 
de flesta af dessa former godt nog karakteriseras från hvar¬ 
andra, så bilda de dock alla tillsammans en sådan series 
och en sådan helhet, att man med skäl kan tvifla på, huru¬ 
vida de ej, ursprungligen härstammande från en eller tre ty¬ 
per, i skilda länder nu blifvit till något olika modifikationer. 
De bredbladiga af dem (som S. tetrasperma) likna så S. 
pentandra eller S. fragilis, att de med svårighet derifrån 
skiljas; de smalbladiga (såsom de orientaliska och afrikanska) 
öfverensstämma deremot på det allra närmaste med S. tri- 
andra, som af denna grupp synes vara den nordliga utgre- 
ningen; och ändtligen kan man påstå, att det knappast finnes 
någon gräns mellan S, Humholdtiana och S. nigra, hvilken 
senare i den nya verlden företräder S. triandra i den gamla 
