136 
och synes vara stamformen till denna. Af de hithörande 
former, som jemväl förekomma i våra länder, synas alla, med 
undantag af S. pentandra och S. triandra, vara hit in¬ 
förda från sydliga länder eller de stora stepp-trakterna i det 
centrala Hög-Asien*). De äro derföre ej här fullt typiskt 
utbildade, ha ofta blott 2 ståndare i sina hanblommor och 
honblommorna äro sällsyntare. Dessa äro följande: 
I. Salices amygdalinæ s. S. trîandrœ: buskar eller 
träd med lancettlikt jemnbreda, långspetsade, glatta och glän¬ 
sande samt skarpsågade blad; blomfjäll längre qvarsittande; 
hanblommor med 2, honblommor med 1 glandel; kapslar 
långskaftade (utan märkbart stift). 
1. S. triandra L. sp. 1442. — concolor (triandra) 
och discolor {amygdalina L.). 
— angustifolia: foliis anguste linearibus. 
— tenuiflora: amentis gracillimis. 
Synes allmännast såsom vild i östra Europa och vestra Asien; 
i det öfriga och vestra Europa mest odlad. I Sverige vid 
utloppet af några af Norrlands elfvar. — Knappast skiljbar 
från denna är den Amerikanska S. nigra Marsh., hvilken 
synes robustare och mera mångforraig. 
2. S. undulata Ehrh. {S. triandra x viminalis) med 
' tydligt stift och långhåriga fjäll. 
Hos oss (och annorstädes) odlad eller förvildad. Vari¬ 
erar latifolia och angustifolia^ hebecarpa med småludua 
kapsler (den rätta S. undulata) och lejocarpa med glatta 
kapslar (Ä lanceolata Sm.). Såsom en ytterlighet häraf 
framstår S, mollissima Ehrh. med sin smalbladiga modifi¬ 
kation S. TiippopTiaëfolia T hui 11., hvilken, såsom närmast 
intill S. viminalis L., jag nödgas ställa bredvid denna, ehuru 
*) Prof. Fries säger i Bot. Not. 1840 p. 177, att fastän flera arter, 
såsom S. fragilis, alba, Daphnoidis var., i slättlandets provinser icke före¬ 
komma annat än odlade eller förvildade, är det intet tvifvel om, att de i 
våra bergs- eller fiäll-trakter äro verkligt inhemska. Hvad S. fragilis och 
alba beträffar, känner jag intet faktum, som bestyrker denna utsago. 
I 
