142 
dom en hög och yfvig buske som S, cinerea, ehuru tätare. 
Bladen äro än stora och gröna, tunna, nästan genomskinliga 
(forma nemorosa) , än smalt lancettlika, temligen långa (uli¬ 
ginosa), än kort ovala eller lancettlika, och under alla dessa 
former än glatta, än ludna, än helbräddade, än sågade eller 
naggade, men oftast försedda med temligen stora stipler. 
Hängena äro alltid små och gracila; kapslarne betydligt kor¬ 
tare, någon gång glatta. 
Bildar äfven många hybrider utom de redan omnämnda 
med S. ref ens och myrtilloides. Angående S. aurita ß. sub¬ 
livida se längre ned. — Arten har ungefär samma utbred¬ 
ning i vårt land som S. cinerea; Fristedt säger sig hafva 
funnit S. aurita invid fjällen i Herjedalen. 
11. S. vagans Ands. I Bot. Not. för 1858 har jag 
gifvit skäl, hvarföre, enligt min åsigt, Linnés S. depressa 
omöjligen kan vara hvad vi vanligen förstå under detta namn 
(utan troligen hvilken lågväxt pil med ludna blad som helst 
på högfjällen, snarast en form af S, lanata), samt visat, 
huru denna art på en gång är i högsta grad mångformig 
samt kanske den mest utbredda pilforra på jorden, så att den 
väl förtjenar namnet vagans. Hos oss uppträder den under 
tvenne hufvudformer: 
a) cinerascens med å ömse sidor ludna blad. — Beskrefs 
först från Torneå Lappmark af Wahlen berg och är stor- 
växtare, liknande S. caprea, från hvilken den lätt skiljes 
genom sina smala, cylindriska hängen, bleka blomfjäll, rent 
gula ståndare samt liniesmala, särdeles långskaftade, trub¬ 
biga kapslar. — Det är denna, som är allmännast genom 
hela Sibirien och som i Amerika uppträder i största ymnighet 
och mångfonnighet samt der kallas S. rostrata Hi c har ds., 
ofta tagande formen af ett ej oansenligt träd (hvarföre den 
väl ej kan subsummeras under en S. depressa !). 
ß) livida: lägre buske med alldeles glatta grenar, små 
blad, som vanligast äro omvändt äggrunda, på öfre sidan 
glänsande gröna och undertill mer eller mindre blekblå. — 
Ehuru till utseendet i högsta grad olik den förutnämnda cine- 
