143 
rascens, har den dock alldeles samma blomning, och öfver- 
gångar dem emellan äro ytterst talrika, så att de omöjligen 
kunna särskiljas. Mot söder antager den ett mindre lifligt 
utseende, har stundom misstagits för S. hicolor Ehrh. och 
får i kustländerna söder om Östersjön och sedan längre inåt 
närliggande provinser samt nedåt Siebenbürgen och Baden en 
högre växt samt större, tjockare och ofta mindre helbräd- 
dade blad. Denna är S. Starkeana Willd. — Denna art 
bildar hybrider med S. purpurea^ repens^ (nigricans?) och 
myrtilloides. 
I Mantissa I. p. 56 omnämner Fries en S. aurita ß. 
sublivida Læst. I Læstadii eget herbarium ligga häraf 
o 
G exemplar, hvilkas plats är högst svår att bestämma. 
ena sidan erinra de genom sina undertill skrynkliga, sned- 
spetsade, vågkantade blad af omvändt äggrund form och 
mörkgrön färg (de svartna lätt vid torkning!) om S. aurita\ 
å den andra genom den låga busken med de yfviga, smala 
och glänsande grenarne, de små, undertill mycket blekblå 
bladen och de särdeles långskaftade, syllikt-jemnbreda kaps- 
larne om S. vagans livida^ på samma gång som deras lik¬ 
het med S. myrtilloides antydes af de alldeles glatta, röd- 
aktiga kaplarne. De likna derföre högeligen S. Mrtula, men 
kapslarne ega intet stift och bladen äro alltför ojemna. Jag 
vågar derföre ej hänföra dem till denna hybrid, utan snarare 
anse, att de äro det af S. aurita och vagans livida, eller 
ock en annalknings-form från den ena af dessa till den an¬ 
dra, eller modifierad af någon inblandning af S. myrtilloides, 
I alla hänseender ett bevis på denna lusus naturœ i fråga 
om formers framalstring i sådana här kuriösa slägten, omöj¬ 
liga att inpassa i våra seriella framställningar! Att de på 
något sätt höra till S. ambigua ^ kan jag ej se. I S. Veg. 
Sc. är formen ej omnämnd. Wimmer uppför den som hy¬ 
brid S. aurita-livida (S. livescens Dölk), men exemplar af 
S. Patzei Wimm., som af Wimmer sjelf anföres såsom 
härmed synonym, mäktar jag ej skilja från en stor form af 
* 
