154 
lika allmänt som S. repens hos oss, och särdeles likna de två 
sistnämnda hvarandra så mycket, att de svårligen skiljas 
genom annat, än att S. tristis har en matt gråaktig bekläd¬ 
nad på de något längre utdragna bladen och alldeles klot¬ 
runda hängen, hvilkas kapsler ofta hafva något längre stift. 
På fjällen och i nordöstra Amerika finnes en art, som af 
Amerikanska botanister ansetts som identisk med S. rosma- 
rinifolia, men derifrån är skild (liksom en hybrid af S. pe- 
dicellaris och candida) och af mig kallad 8. argyrocarpa. 
Den enda art af denna grupp vi ega är 
17. 8, repens L., af stor mångforinighet men väl känd, 
förekommande under fyra modifikationer: 
S. incuhacea: mera högväxt, med lancettlika, ofvan 
glatta, under silkesludna blad. 
8. fusca: lågväxt, med bredare, ofvan glatta, under 
ludna blad. 
8. repens: mycket lågväxt, med små, lancettlika eller 
ovala, å ömse sidor ofta glatta eller håriga blad. 
8. arenaria: blad tjocka, å ömse sidor hvitludna. På 
hafssand. 
"^8. rosmarinifolia L. förmår jag ingalunda skilja som 
art från 8. repens. Som karakterer uppgifvas : smalare, mera 
vidjelika grenar, långsträckta, betydligt smalare blad, som 
vanligen ej ega tillbakarullade kanter, men rak, ej snedböjd 
spets, samt korta klotrunda hängen. Inga af dessa karak¬ 
terer synas dock ens någorlunda konstanta. Lika sällsynt 
eller knappast förekommande i vestra Europa, som 8. ros¬ 
marinifolia är, lika mycket är detta ock fallet med 8. re¬ 
pens i östra; den förra synes således vara en ostlig modifi¬ 
kation af den senare, och i de trakter, som utgöra gränsen, 
hvilken på sätt och vis sammanfaller med gränslinien mellan 
de germaniska och slaviska folkstammarne, är det alldeles 
omöjligt att afgöra, hvilkendera formen der finnes. I Sverige 
är 8. rosynarinifolia tvifvelaktig. Skånska exemplar synas 
höra hit, men de gotländska, jag sett t. ex. i norra delen af 
ön, kan jag ej skilja från smalbladig 8. repens. Att Linnés 
