36 
p. 476 (1892): ”éperon plus court que dans le type^ 
mais notablement plus long que dans le G. odora- 
tissima”. (Om hufvudformen säger han: ”éperon envi¬ 
ron deux fois plus long que Tovaire.”) — Hos de af 
mig funna exemplaren varierade sporren något i längd, 
men var merendels 1 ‘ 2 gång sä lång som fruktäm¬ 
net, stundom något mera, dock aldrig dubbelt så lång, 
såsom hos hufvudformen vanligen är förhållandet. 
PlatantJiera hifolia (L.) Rchb. — Af denna art 
kunna två hufvudtyper urskiljas, hvilka länge varit 
kända, men ofta förbisedda, hvarför jag vill något 
närmare omnämna dem. 
a. tenuiflora G. Mey., Chlor, han., p. 540 (1836), 
nomen solum, sub Gymnadenia; Fl. han. exc., p. 558 
(1849), c. descript. — a. latiflora Drej. in Kröy., 
Naturhist. Tidsskr. IV, p. 46 (1842), pro var. Pl. 
solstitialis Boenn. — a. laxa Peterm., Analyt. Pflan- 
zenschl., p. 443 (1846). — ß. laxiflora Bchb. fil.. 
Icon. Flor. germ., XIII—XIV. p. 121, t. 428 (1851); 
Camus, Monogr. Orchid. Fr., in Journ. de bot. VI, p. 
473 (1892); Schulze, Orchid. Deutschi., n. 49 (1894), 
pro var. a. Pl. solstitialis. — Pl. hifolia Pchb., Pl. 
crit., IX. p. 19, t. 851, f. 1143 (1831) & Fl. germ. 
exc., p. 140 (1832). — Vanligen spenslig; ax 
mycket glest; de sidoställda inre kalkbladen tillspet¬ 
sade; sporren omkring 2 ^ 2 gång så lång som frukt¬ 
ämnet (sporren 27 — 32, fruktämnet 10—13 mm), 
mot spetsen afsmalnande ; könpelaren upptill afrundad. 
— Förekommer i synnerhet på mera torra och ljusa 
ståndorter. 
ß. densiflora Drej. 1. c.; Schulze 1. c. — Orcli. 
hif. ß. hrachyglossa Wallr., Sched. crit., p. 486 (1822); 
Pl, hrachyglossa Pchb., Pl. crit., IX. p. 19, t. 852, 
f. 1144 (1831) & Fl. germ, exc., p, 140 (1832). 
— c. conferta Peterm. 1. c. — Mera grofväxt; ax 
mindre glest; de sidoställda inre kalkbladen trubbigare; 
